Ухвала
Іменем України 
12 січня 2021 року
м. Київ
Справа № 294/1438/17
Провадження № 51 - 4074 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та  касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чуднівського районного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року, ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 30 липня 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року у кримінальному провадженні щодо нього, 
встановив:
Ухвалою Чуднівського районного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від       30 липня 2018 року, задоволено подання начальника Чуднівського районного сектору з питань пробації ОСОБА_5 , скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного засудженому ОСОБА_4 за вироком Романівського районного суду Житомирської області від 10 березня 2015 року та направлено його для відбування призначеного за цим вироком суду покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Чуднівського районного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року на підставі ст. 399 ч.4 КПК України.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить поновити йому строк на касаційне оскарження зазначених ухвал, посилаючись на те, що вперше не міг усунути недоліки своєї касаційної скарги, оскільки Чуднівський районний суд Житомирської області не працював у зв`язку із карантинними заходами введеними в державі. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що в частині оскарження ухвали Чуднівського районного суду Житомирської області від                  28 березня 2018 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від                 30 липня 2018 року у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 
02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі – Закон № 1402-VIII) визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Частиною шостою статті 13 Закону № 1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Порушене засудженим ОСОБА_4  у касаційній скарзі питання, стосується оскарження судових рішень, постановлених в порядку ст. 539 ч. 6 КПК України. 
Щодо вказаного питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновок в постанові від 18 березня 2019 року (справа №756/9514/15-к, провадження за касаційною скаргою № 51-115 кмо 17), зазначивши, що за змістом ст. 129 ч. 3 п. 8 Конституції України, ст. 424 ч. 2,                       ст. 539 ч. 6 КПК України ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції за результатами такого перегляду оскарженню у касаційному порядку не підлягають. Такий висновок об`єднана палата сформулювала у справі за аналогічних обставин, а саме за наслідком розгляду касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року, якою було задоволено подання Оболонського РВ КВІ у місті Києві, скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року, та направлено його для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Оскаржувані засудженим ОСОБА_4 ухвала Чуднівського районного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року та ухвала Апеляційного суду Житомирської області від 30 липня 2018 року винесені в порядку ст. 539 ч. 6 КПК України, а тому з врахуванням вищезазначеного висновку об`єднаної палати Верховного Суду не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, у зв`язку із чим у відкритті касаційного провадження в цій частині необхідно відмовити на підставі ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Разом з тим, відповідно до ст. 399 ч. 6 КПК України ухвала Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження може бути оскаржена в касаційному порядку. 
Суд касаційної інстанції вважає за необхідне поновити засудженому           ОСОБА_4 строк касаційного оскарження цієї ухвали апеляційного суду  в зв`язку з тим, що причина пропуску строку, зазначена у касаційній скарзі, є поважною.
Проте, касаційну скаргу в частині оскарження ухвали апеляційного суду від                    13 серпня 2020 року подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 КПК України.
Так, в порушення ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України в касаційній скарзі не зазначено в чому, на думку особи, полягає незаконність ухвали апеляційного суду згідно з вимогами ст. 438 ч. 1 КПК України і доводи на обґрунтування цього. Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що відповідно до ст. 438 ч. 1 КПК України є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, допущені судом апеляційної інстанцій при винесенні судового рішення, навести конкретні доводи на обґрунтування цього. 
Також відповідно до ст. 427 ч. 3 КПК України якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.  
Крім того, особа, яка подає скаргу, має зазначити прохання щодо судового рішення з врахуванням повноважень касаційного суду прийняти одне з рішень, передбачених             ст. 436 КПК України.
Вказані недоліки та суперечності поданої касаційної скарги в частині оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК ,ст. 429 ч. 1 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадженні за його касаційною скаргою на ухвалу Чуднівського районного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 30 липня 2018 року.
Поновити засудженому ОСОБА_4 строк касаційного оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року.  
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 в частині оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року залишити без руху. 
Встановити засудженому ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.  
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3