Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/63/21 Головуючий у суді І-ї інстанції Петров Р. І. 
Категорія - 130  Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2021 року. м. Кропивницький
        Кропивницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Олексієнко І.С.,
за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Голованова О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Голованова О.П. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 грудня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, працює АК «Фаворіт» газозварювальником, одружений, має на утриманні доньку, 2006 року народження, проживаючого по АДРЕСА_1 
визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік

В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Кіровського  районного суду  м. Кіровограда від 28 грудня 2020  року  ОСОБА_1   визнаний винним за те, що він 06  грудня 020 року о 212.00 год., керуючи автомобілем «ВАЗ», д/н  НОМЕР_1 , по вул. Тельнова в м. Кропивницькому, був зупинений працівниками поліції, які після підозри щодо перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння запропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Своє рішення суд мотивував тим, що вина правопорушника підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, відеозаписом подій.
У поданій апеляційній скарзі захисник Голованов О.П. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не долучено до матеріалів протоколу направлення на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння. На долучених до матеріалів справи записів з бодікамер поліцейських відсутні перелічені ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. Фактично аналізуючи відеозапис долучений до матеріалів справи поліцейський вмовляв водія від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, у зв`язку з тим, щоб не гаяти його час. Також матеріали справи не містять жодних доказів відсторонення його, як водія від керування транспортним засобом. Також, розглядаючи справу, суд припустився порушення норм процесуального права та розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_1 та його захисник про час та місце розгляду справи, чим порушив його процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП, а також не задовольнив клопотання про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи, належним чином не дослідив докази вини особи: не викликав свідків для допиту, а лише обмежився їх письмовими поясненнями.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та висновок захисника Голованова О.П., які підтримали апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, зобов`язаний був з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Суд першої інстанції вказаних вимог КУпАП України дотримався в повному обсязі.
Так, при розгляді справи суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України.
Ч.1 ст.130 КУпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення підтверджено, що ОСОБА_1  06  грудня 020 року о 12.00 год. по вул. Тельнова в м. Кропивницькому, керував транспортним засобом «ВАЗ», д/н   НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, неприродна блідість) та в присутності двох свідків відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. (а.с.3).
Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 5,6); відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (а.с.11), з якої вбачається, що ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, а отже судове рішення постановлено з дотриманням вимог закону.
Допитаний в апеляційній інстанції ОСОБА_1 пояснив, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнає, пояснивши, що дійсно 06 грудня 2020 року близько 12 год. 00 хв. його транспортний засіб «ВАЗ», д/н  НОМЕР_1 зупинили працівники поліції, повідомивши про те, що він порушив правила дорожнього руху. Щодо нього було складено постанову, згідно якої він сплатив штраф. Під час розмови йому працівники поліції повідомили, що він знаходиться в стані наркотичного сп`яніння та йому необхідно проїхати до закладу охорони здоров`я для визначення стану сп`яніння, однак він відмовився. Чому він відмовився від проходження в закладі охорони здоров`я огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння, пояснити не може, вказавши, що на той час він розгубився. Також зазначив, що на нього тиснули працівники поліції, у зв`язку з чим він відмовився на їх пропозицію у присутності двох свідків пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, після чого щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому зазначив, що наркотичні засоби він не вживає та у стані наркотичного сп`яніння він не був. 
Допитаний в апеляційній інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що 06 грудня 2020 року, його запросили працівники поліції бути в якості свідка під час відмови водія   ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Поведінка особи не відповідала обстановці, на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 в його присутності та іншого свідка ОСОБА_4 відмовився. Він розписався в протоколі про адміністративне правопорушення та поясненнях. Чому водій відмовлявся від проходження огляду, останній не пояснював. Дружина ОСОБА_1 – ОСОБА_5 не була присутня при складані адміністративного протоколу. Він не бачив чи відстороняли працівники поліції водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, він був лише свідком того, як останній відмовлявся від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. 
Допитана в апеляційній інстанції як свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 є її чоловіком. 06 грудня 2020 вона була в аптеці, а ОСОБА_1 чекав її а автомобілі. Перебуваючи в аптеці, їй зателефонував чоловік і повідомив, що до нього підійшли працівники поліції та сказали, що йому необхідно проїхати до закладу охорони здоров`я для визначення стану наркотичного сп`яніння. Вона вийшла з аптеки та прийшла до чоловіка та хотіла разом з ним сісти в автомобіль працівників поліції та їхати до медзакладу, однак працівники поліції відмовили та сказали, щоб вона йшла пішки, вона й пішла сама. Автомобіль чоловіка залишився стоять на місці, працівники поліції не дозволили йому керувати транспортним засобом та запросили сісти в їх автомобіль. Потім чоловік знову зателефонував їй та сказав, щоб вона поверталася, оскільки працівники поліції його нікуди не повезли. Коли вона повернулась, то біля поліцейського автомобіля вже стояли свідки, а працівник поліції оформляв протокол про адміністративне правопорушення. Іншого водія, якому б ОСОБА_1 передав би свій автомобіль біля них не було. Після складання протоколу вони повернулись до автомобіля та поїхали додому.
Однак, дані відеозапису, дослідженого судом апеляційної інстанції, з достовірністю вказують факт відмови ОСОБА_1 від проходження перевірки на предмет перебування в стані наркотичного сп`яніння в присутності двох свідків.
Крім того, апеляційний суд вважає, що пояснень свідка ОСОБА_5 , наданих під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я для визначення стану наркотичного сп`янінні в присутності двох свідків та відсторонення останнього, яке відбулось відразу після зупинення транспортного засобу.
Доводи захисника Голованова О.П. в інтересах ОСОБА_1 , які зводяться до того, що суд обґрунтував свої висновки недопустимими доказами, є необгрунтованими.  
Так, протокол про адміністративне правопорушення від 06.12.2020 року складений уповноваженою на те особою, без істотних порушень вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та, окрім іншого, містить виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи з характеру вчинених дій, зокрема, в протоколі вказані ознаки наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 , які були виявлені поліцейським, та дії водія в присутності двох свідків щодо ухилення від огляду на стан сп`яніння, є вказівка на порушення вимог п. 2.5 ПДР України та посилання на ч. 1  ст. 130 КУпАП.
Не викликають жодних сумнівів у їх достовірності і письмові пояснення свідків  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які складені на виконання вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за  № 1496/27941, а їх зміст узгоджується з фактичними обставинами правопорушення, наведеними у протоколі, які суд першої інстанції взяв до уваги та переконливо доводить, що саме в присутності двох свідків водій  ОСОБА_1 06.12.2020 року о 12 годині 00 хвилин відмовився на вимогу поліцейського від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що безпосередньо підтвердив свідок ОСОБА_3 і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Апеляційний суд відмічає, що вказані докази взаємоузгоджуються один з одним і підстав для сумніву в їх об`єктивності та суперечливості, як на те вказує апелянт, не вбачається. Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи щодо ОСОБА_1 не надано і не здобуто в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для визнання їх недопустимими відсутні.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка ОСОБА_1 , не підтверджена належними і достатніми доказами та не узгоджується з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом, як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а за відмову від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Окрім того, твердження апелянта про відсутність законних підстав для зупинки працівниками поліції автомобіля, є безпідставними, оскільки, як вбачається із відеоматеріалів, працівником поліції зупинено транспортний засіб марки «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 у відповідності із вимогами п.1 ч.1 ст.35 Закону України про «Національну поліцію» у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху. 
Крім того, будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу чи після його оформлення ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував у визначеному законом порядку.
При цьому наведене працівниками поліції порушення Правил дорожнього руху не є об`єктом розгляду у вказаному провадженні та не може бути оцінено апеляційним судом, а вказує лише на підставу зупинки автомобіля.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не було видано направлення на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я, є також необґрунтованими.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 
Аналіз положень вищезазначеного Порядку дає підстави стверджувати те, що направлення на проведення огляду видається водію, який виявив згоду на проведення такого огляду, але такої згоди, як свідчать матеріали справи та відеозапис з нагрудної відеокамери (відео реєстратора) поліцейського патрульної поліції, ОСОБА_1 не надавав.
Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважаю, що відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1   п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовне скасування прийнятого судового рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд розглянув справу у його відсутності та відсутності ОСОБА_1 та стосовно неправомірної відмови суду у задоволенні клопотання адвоката про відкладення слухання справи, тим самим порушив вимоги ст.268 КУпАП, то апеляційний суд приходить наступного.
Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права одне з підвалин демократичного суспільства закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Згідно з пунктом 34 вказаного рішення, суд повинен проаналізувати, чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищатися від обвинувачення.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Так, з огляду на положення ст.268 КУпАП, за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 дійсно не був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 28.12.2020 року. Між тим, про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Голованов О.П. були повідомлені заздалегідь належним чином, однак до суду не з`явились. 
Клопотання про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 суду не надходило.
Між тим, у відповідності до  ст. 271 КУпАП, дана категорія справ до вичерпного переліку за якими обов`язкова присутність захисника, не відноситься, а тому суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, розглянув адміністративну справу.
До того ж, права передбачені ст.268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом виклику його до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_1 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися, передбаченими ст.268 КУпАП, правами. Реалізації зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи і останній реалізував зазначені права при апеляційному розгляді.
Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Таким чином, порушення, на які звертав увагу захисник в інтересах ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував взагалі.
Посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Інші доводи, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено, а цитування положень КУпАП та Інструкції не свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, як  про  те  ставить питання  апелянт,  ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 06.12.2020 реалізував своє право володіти та керувати, тим самим погодившись нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст.33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, взявши до уваги характер вчиненого правопорушення і врахувавши, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.
З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу захисника Голованова О.П. слід залишити без задоволення, а постанову районного суду без зміни.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу захисника Голованова О.П. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду І.С. Олексієнко