ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1130/21 Справа № 212/4532/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/4532/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 серпня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», (надалі – ПАТ «Кривбасзалізрудком»)  про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 22.06.2020 року, йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40 % з 15 червня 2020 до 01 липня 2022 року, з наступним переоглядом 01 червня 2022 року.
Вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 118 075,00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 75 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у пункті 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.05.2020 року взагалі не вказано конкретних посадових осіб відповідача, які відповідальні за виникнення у позивача професійних захворювань.
Також, вказує, що стан здоров`я позивача може бути відновлений з огляду на те, що відсоток втрати професійної працездатності не визнаний сталим. Факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами.
Крім того, зауважує на тому, що висновок МСЕК та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача не можуть бути визнані беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань. 
Вважає, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, натомість, існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, при цьому, позивач при прийомі на роботу був під підпис ознайомлений з умовами праці та добровільно працював у шкідливих умовах з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах. 
Вважає, що судом першої інстанції стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі, без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики.
Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі – Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).
Зокрема, чинним податковим законодавством передбачено, що у разі, якщо сума моральної шкоди, яка визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, (на 2020 рік - 18 892 грн.), сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 25.02.1997 року по 02.03.1998 року працював підземним прохідником шахти ім. Леніна ВО «Кривбасруда», з 15.06.1999 року по 02.01.2003 року підземним прохідником шахти ім. Леніна ШУ Криворізький державний залізорудний комбінат, правонаступником яких є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», з 02.01.2003 року по 28.10.2019 року підземним прохідником шахти «Тернівська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» в шкідливих умовах праці (а.с. 31-34).
28 жовтня 2019 року позивач був звільнений за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі ст. 38 КЗпП України, (а.с. 31-34).
Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність професійного характеру захворювання (отруєння) Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» № 491 від 11 березня 2020 року,  ОСОБА_1  встановлено професійні захворювання з діагнозами: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН- другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L4-S1 з помірними статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом на фоні грижі дисків L4-L5, L5-S1, нейродистрофією у вигляді періартрозу колінних суглобів (ПФ- першого-другого ступеня) ( а.с. 23-25)
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12 травня 2020 року, причинами виникнення професійного захворювання є  пил переважно фіброгенної дії, важкість праці (а.с. 9-16)
Згідно пункту 17 вищевказаного Акту, професійні захворювання позивача виникли за таких обставин: працюючи з 15.06.1999 року по 28.10.2019 року підземним прохідником у Шахтобудівельному управлінні ПАТ «Кривбасзалізрудком», ОСОБА_1 виконував комплекс робіт з проходки гірничих виробок різної конфігурації, а саме: буріння шпурів та свердловин ручними перфораторами, роботи з заряджання та підривання шпурів, кріплення всіх виробок, зрошення гірничої маси після вибухових робіт, зачищення виробок від просипів гірничої маси, розбирання та ремонтування тимчасового кріплення, навантаження та транспортування гірничої маси навантажувально - доставочними машинами. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого її застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. 
Відповідно до пункту 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12 травня 2020 року, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 20 років 04 місяців в шкідливих умовах, та неодноразову зміну керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо.
Висновком МСЕК від 22.06.2020 року, йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40 % з 15 червня 2020 до 01 липня 2022 року, з наступним переоглядом 01 червня 2022 року ( а.с. 17).
На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її й заподіяно.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 травня 2020 року, причиною виникнення професійних захворювань у позивача є пил переважно фіброгенної дії, важкість праці.
Отже, роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки Актом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12 травня 2020 року встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. 
Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконувала роботу в шкідливих умовах праці, був повідомлений про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.       
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у позивача обсяг втрати професійної працездатності не визнаний сталим, тому стан здоров`я позивача може бути відновлений, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки, дані факти жодним чином не знімають з роботодавця обов`язку з відшкодування шкоди, а навпаки, свідчать про те, що протягом тривалого часу відповідач порушував законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 травня 2020 року.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновок МСЕК та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача не можуть бути визнані беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені документи були розглянуті в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. 
Посилання відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на практику розгляду аналогічних справ про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 3 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі – Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.
Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження його здоров`я на виробництві.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, роботу позивача на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 40%, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України,   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 24 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: