ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2419/21 Справа № 0431/2088/12 	  	Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року                 
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року
по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" про заміну сторони виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИЛА:
У липні 2020 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" про заміну сторони виконавчого провадження.
Ухвалою Петриківський районний суд Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено.
Замінено стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у виконавчому провадженні по справі № 0431/2088/12 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року по справі №0431/2088/12 та відмовити у заміні сторони виконавчого провадження. 
У відзиві представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Петриківський районний суд Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Петриківського районного суд Дніпропетровської області без змін.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 08.08.2012 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2012 року цивільну справу №0427/6556/12 передано до Петриківського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю. 
Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на проведення судових експертиз в розмірі 1386 (тисяча триста вісімдесят шість) грн. 40 коп.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року апеляційну скаргу та позов ПАТ «ОТП Факторинг Україна» – задоволено частково. Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області 05 липня 2017 року – скасовано.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML308/031/2008 від 22 лютого 2008 року 
61 244,31 доларів США та 15 000,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 59 682,61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.04.2015 року становить 1 390 604,81 грн.; заборгованість по відсоткам - 1 561,70 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.04.2015 року становить 36 387,61 грн.; пеня – 15 000,00 грн..
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір по 3 379,95 грн.. з кожного.
31 жовтня 2019 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 1-10/19, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № МL-308/031/2008 від 22.02.2008 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 та всіма договорами забезпечення перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».
Постановою Верховного Суду від 28 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року у частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» заборгованості за кредитним договором скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» – задоволено частково.
Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року — змінено в частині правових підстав відмови у солідарному стягненні з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML308/031/2008 від 22 лютого 2008 року.
02 липня 2020 року від ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження.
За загальним правилом, суть правонаступництва полягає в переході прав та обов`язків, що особисто не пов`язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи, яка вступає у спірні правовідносини.
Підставою для заміни сторони на правонаступника, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони у правовідносинах і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ст.510 ЦК України).
Відповідно до ст.512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст.516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Відповідно до ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї з сторін заінтересована сторона має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони правонаступником.
Згідно ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. 
Згідно ст.446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як судом першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.
Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
Задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що існують всі підстави для заміни сторони виконавчого провадження, оскільки згідно з договором факторингу № 1-10/19 від 31.10.2019 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», право грошової вимоги за кредитним договором № МL-308/031/2008 від 22.02.2008 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».
Доводи апелянта, що судом першої інстанції не досліджено наявність ліцензії у правонаступника на здійснення фінансових послуг та укладання договору факторингу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки спростовується матеріалами справи, так як до заяви долучено копію свідоцтва Нацкомфінпослуг про реєстрацію фінансової установи від 22 січня 2016 рокуї, де зокрема міститься зазначено право заявника на здійснення факторингу.
Колегія судів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що договір купівлі-продажу права вимоги є неможливим без нотаріального посвідчення, оскільки ст. 209 ЦК України не передбачає обов`язок сторін щодо обов`язкового нотаріального посвідчення даного типу договорів.
Аргумент апелянта про те, що суд першої інстанції не дослідив предмет договору в частині суми відступлення боргу, є безпідставним та спростовується наступним.
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до п.1 Договору факторингу №1-10/19 від 31 жовтня 2019 року, клієнт передає (відступає) фактору право грошової вимоги, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, стає кредитором за кредитним договором.
Пунктом 6.2.3. Договору Факторингу визначено, що право вимоги переходить з моменту підписання сторонами вказаного договору та за умови перерахування зобов`язань щодо перерахування всіх платежів визначених в п.7 Договору.
Сторони домовились, що сума Фінансування складає 953 178,47 грн без ПДВ, станом на дату підписання сторонами цього договору (п. 7 Договору)
Так, згідно з платіжним дорученням №195 від 31.10.2019 року було здійснено оплату за відступлення права вимоги згідно Договору Факторингу №1-10/19 від 31.10.2019 року на суму 900 000,00 грн. (а.с 67 том 5).
Згідно з платіжним дорученням №206 від 31.10.2019 року було здійснено оплату за відступлення права вимоги згідно Договору Факторингу №1-10/19 від 31.10.2019 року на суму 53 178,74 грн. (а.с 68 у 5-му томі).
Таким чином, товариство набуло всіх прав кредитора по відношенню грошової вимоги за кредитним договором № МL-308/031/2008 від 22.02.2008 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .
Посилання апелянта, що заявник не є стороною та не мав права звертатись до суду з заявою, суперечить ч. 2 ст. 442 ЦПК України, яка наголошує, що заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
З огляду на викладене ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» наділена правом на звернення до суду з заявою про зміну сторони виконавчого провадження.
При цьому, необхідно зазначити, що з урахуванням чинного законодавства, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватись як при відкритому виконавчому провадження, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України “Про виконавче провадження”.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова