22-ц/804/224/21 
                                                                                263/14956/19 

                                                П О С Т А Н О В А
                                                 Іменем   України
                                                                                         Єдиний унікальний номер 263/14956/19
                                                                                              Номер провадження  22-ц/804/224/21   
   03 березня 2021 року                                                                                       місто Маріуполь 
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                 головуючого судді Лопатіної М.Ю.
                 суддів -Биліни Т.І., Принцевської В.П.
                 за участю секретаря - Сидельнікової А.В., 
сторони:
позивач - Комунальне комерційне підприємство «Маріупольавтодор»
   відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2020 року, ухвалене у складі судді Шатілової Л.Г.,-  
      
                                              В С Т А Н О В И В:
Описова частина.
Короткий зміст позовних вимог.
У жовтні 2019 року  Комунальне комерційне підприємство «Маріупольавтодор» (надалі: ККП «Маріупольавтодор») звернулось з позовом до ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Позов мотивовано тим, що 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем KIA SORENTO, державний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , допустила наїзд на леєрну огорожу, розташовану на вул. Купріна біля будинку № 75 у Центральному районі міста Маріуполя, що належить ККП «Маріупольавтодор», та знищила її.  Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу. Внаслідок ДТП позивачу була завдана матеріальна шкода в розмірі вартості п`яти секцій леєрної огорожі по 5 781,60 грн.  кожна, на загальну суму 28 908,00 грн.
На підставі викладеного та  з огляду на те, що у добровільному порядку відповідачі  не відшкодували заподіяну шкоду, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 спричинену матеріальну  шкоду у сумі  28 908,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2020 року позов ККП «Маріупольавтодор» до ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ККП «Маріупольавтодор» матеріальну шкоду в розмірі 28 908,80 грн. Розподілено судові витрати та  стягнуто з ОСОБА_1 на користь ККП «Маріупольавтодор» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Ухвалюючи рішення, місцевий суд виходив з наявності правових підстав для покладення на відповідачку ОСОБА_1 відповідальності за майнову шкоду у сумі 28 908,00 грн, що завдана нею під час керування транспортним засобом, позивачу ККП «Маріупольавтодор».
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Скарга мотивована тим, що місцевий суд не з`ясував обставини справи, не врахував дорожню обстановку в момент ДТП, а саме наявність неякісного дорожнього покриття  на ділянці дороги на вул. Купріна в районі будинку № 75 у Центральному районі міста Маріуполя, складні погодні умови  та інше, що підтверджує відсутність вини  відповідачки у скоєнні ДТП. Вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини позивача, оскільки дорога знаходилась у неналежному стані. Також ОСОБА_1 посилалась на те, що суд безпідставно не узяв до уваги заперечення проти позову відповідачів та не розглянув можливість призначення судової авто-технічної експертизи, з метою з`ясування причин ДТП. У порушення вимог ЦПК України, вона була позбавлена можливості висловити свою позицію за позовом, надати відповідні докази.
Доводи і заперечення інших учасників справи.
          Учасники справи  своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені  належним чином, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача,  дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржене рішення суду  відповідає зазначеним вимогам закону.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
06 вересня 2019 року о 23-30 год. ОСОБА_1 у місті Маруполі по вул. Купріна, керуючи автомобілем KIA SORENTO, державний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , допустила наїзд на леєрну огорожу, розташовану на вул. Купріна в районі будинку № 75 у Центральному районі міста Маріуполя, в результаті чого завдано матеріальні збитки ККП «Маріупольавтодор».
Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу (а.с.95-95).
           Відповідно довідки №8305/41/37/01-2019 від 23 вересня 2019 року, наданої Управлінням патрульної поліції в Донецькій області, 06 вересня  2019 року о 23-30 год. в Центральному районі міста Маріуполя по вул. Купріна в районі будинку № 75,   внаслідок порушення водієм KIA SORENTO, державний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України, відбувся  наїзд транспортного засобу на огорожу, внаслідок чого було завдано матеріальні збитки ККП «Маріупольавтодор» (а.с.4).
          З картки обліку дорожньо-транспортної пригоди № 30192525889894942 від 09 вересня 2019 року вбачається, що транспортний засіб KIA SORENTO, державний знак  НОМЕР_1 , належить  ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 (а.с.5).
          Відповідно до локального кошторису на будівельні роботи № 4-2-1 по відновленню леєрної огорожі, розташованої на вул. Купріна 75 в Центральному районі м. Маріуполя та  довідки ККП «Маріупольавтодор» від 02 жовтня 2019 року № 2/10-19/2 вартість  відновлювальних робіт  складає 28 908,00 грн. (а.с.6).
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Зі змісту статей  1166, 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Зі змісту ч. 6 ст.82 ЦПК України вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Оскільки у справі, яка переглядається,  належними і допустимими доказами підтверджується наявність завданої джерелом підвищеної небезпеки шкоди майну ККП «Маріупольавтодор» та причинного зв`язку між шкодою, завданою майну позивача та діями відповідачки,  суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на ОСОБА_1 обов`язку з відшкодування цієї шкоди.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд неповно з`ясував обставини дорожньо-транспортної пригоди, що свідчать про відсутність  вини відповідачки у скоєнні ДТП, є неспроможними, оскільки обов`язок відшкодувати завдану шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача незалежно від наявності вини. Крім того, постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 вересня 2019 року, яка набрала законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 06 вересня 2019 року, керуючи автомобілем, допустила наїзд на леєрну огорожу, розташовану на вул. Купріна біля будинку № 75 у Центральному районі міста Маріуполя, чим завдала матеріальні збитки ККП «Маріупольавтодор». За вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, зазначені обставини є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій ОСОБА_1 .    
Аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції  не розглянув можливість призначення судової авто-технічної експертизи, з метою з`ясування причин ДТП, апеляційний суд відхиляє, оскільки за вимогами ч. 1 ст. 83 ЦПК України, докази подають сторони та інші учасники справи, а у даній справі клопотання про призначення експертизи сторонами на заявлялось.
Посилання відповідачки на те, що,  вона була позбавлена судом можливості висловити свою позицію за позовом, надати відповідні докази не заслуговують на увагу, оскільки, згідно матеріалів справи ОСОБА_1 до відкриття провадження у справі була обізнана про подачу ККП «Маріупольавтодор» позову до неї, про що свідчать її заперечення, викладені у заяві до суду від  09 жовтня 2019 року ( а.с.12).
Таким чином, доводи апеляційної  скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскарженого судового рішення. При вирішенні даної справи судом першої  інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
        Висновки за результатами розгляду апеляційної  скарги.
        Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на ухвалення оскарженого рішення суду  з правильним застосуванням норм матеріального права та з додержанням норм процесуального права,  апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої  інстанції залишити  без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374,375,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 05 березня 2021 року.  

Суддя: