ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/2735/20	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/39/21 	Доповідач - Щавурська Н.Б.	
Категорія - 31002000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Щавурська Н.Б. 
суддів -  Сташків Б. І., Хома М. В., 
секретаря - Сович Н.А. 
сторін - позивача ОСОБА_1 і її представника адвоката
Шмигельської О.В.,  

розглянувши у відкритому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2020 року, постановлене суддею Сливкою Л.М. у цивільній справі № 607/2735/20 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення індексації,

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.02.2012 року з ОСОБА_2 на користь користь стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 30.12.2011 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, стягуваних коштів недостатньо для належного утримання дочки. Крім того, з часу призначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі відповідач сплачував їх без врахування індексації.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2020 року позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, стягуваних із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на неповнолітню доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2318 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 840,80 грн судового збору.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості зі сплати індексації аліментів, вважаючи рішення в цій частині прийнятим внаслідок неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги стверджує про безпідставність висновку суду щодо відмови в стягненні індексації з посиланням на те, що до жовтня 2016 року діяла стара редакція ЗУ “Про виконавче провадження”, у відповідності до якої розрахунок індексації відносився до повноважень державного виконавця, в провадженні якого перебував виконавчий документ і в зв`язку з добровільною сплатою відповідачем аліментів вона не наділена правом на отримання індексації, а також на те, що у період з 2016 до 2020 року розмір сплачених аліментів не підлягав індексації з причини, що в жодному з місяців індекс споживчих цін не перевищив порогу індексації, який становить 103%. При цьому, звертає увагу на безпідставне неврахування судом вимог ст. 4 ЗУ “Про індексацію грошових доходів населення”, яка передбачає обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону, а для проведення подальшої індексації — за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч. 1 цієї статті, а також — неврахування п. 10-4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який передбачає проведення індексації розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, з місяця, у якому призначені аліменти, та містить приклад обчислення індексу споживчих цін для визначення порогу індексації (шляхом множення місячних індексів споживчих цін). З урахуванням того, що рішенням суду від 22 лютого 2012 року на відповідача, починаючи з 30.11.2011 року, було покладено обов`язок зі сплати аліментів у твердій грошовій сумі, вважає, що обчислювати індекс грошових доходів населення наростаючим підсумком необхідно, починаючи з 1 січня 2012 року. А беручи до уваги те, що індексація в доданому нею розрахунку почала нараховуватися з квітня 2014 року — з місяця, коли індекс споживчих цін, обрахований наростаючим підсумком, перевищив 103%, вважає такий розрахунок вірним і таким, що відповідає вимогам закону, в той час як судом у рішенні не зазначено, в чому саме полягає невідповідність даного розрахунку вищезгаданому Порядку. 
Крім цього, вважає безпідставним неврахування судом правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10.07.2019 року в справі № 200/9464/16-ц та від 25.03.2020 року в справі № 165/2594/17, з яких вбачається, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації, в тому числі, і в період до червня 2016 року за аналогією закону згідно з п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України “Про індексацію грошових доходів населення”; обчислення індексу споживчих цін проводиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону, а для проведення подальшої індексації — обчислення його починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч. 1 цієї статті; обчислення індексу споживчих цін проводиться у відповідності до порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого ПКМ України від 17.07.2003 року № 1078; у відповідності до ст. 4 ЗУ “Про індексацію грошових доходів населення” (у редакції, чинній до 24.12.2015 року) індексація проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 %, а після вказаної дати у зв`язку із внесеними змінами такий поріг встановлено в розмірі 103 %.
З урахуванням тієї обставини, що відповідач самостійно без участі виконавчої служби здійснює сплату визначеної судом суми аліментів і потреби примусово виконувати судове рішення через органи виконавчої служби немає, вважає безпідставним застосування судом до спірних правовідносин вимог ЗУ “Про виконавче провадження” в частині віднесення до виключної компетенції державного виконавця повноважень щодо щодо індексації сум сплачених аліментів. Звертає увагу на те, що не звернення в органи виконавчої служби не є підставою для позбавлення її права на отримання від відповідача індексації аліментів, закріпленого в ст. 184 Сімейного кодексу України.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить змінити судове рішення, вважаючи його прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права та зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання доньки з 2 318 грн до 1 500 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на безпідставне неврахування судом обставин, що мають значення для справи, таких як: відсутність у нього з 2014 року офіційного доходу, відсутність будь-якого майна, зареєстрованих транспортних засобів, перебування на його утриманні батьків пенсіонерів, офіційному працевлаштуванню позивача й отриманню в зв`язку з цим доходів, а також — отриманню доходів на другу дитину.
Звертає увагу на недоведеність позивачем обставин погіршення її стану здоров`я та стану здоров`я неповнолітньої ОСОБА_1 , зміни його матеріального становища в кращу сторону в зв`язку з виїздом на роботу до США, зміни його сімейного стану та покращення його стану здоров`я, які б вплинули на розмір аліментів.
На думку апелянта, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 
У своєму відзиві ОСОБА_1 відносно задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечує, вважаючи її безпідставною, а рішення суду в частині визначення розміру аліментів законним, обгрунтованим і таким, що не підлягає скасуванню в цій частині. 
Звертає увагу, що ОСОБА_2 емігрував до Сполучених Штатів Америки, де зараз і перебуває, а відсутність задекларованих доходів, зареєстрованого майна та транспортних засобів на території України не є беззаперечним доказом на підтвердження його матеріального стану.
Зазначає, що доказів, які б підтверджували факт понесення відповідачем додаткових витрат на утримання своїх батьків суду не надано, як не надано і доказів їх фінансового та матеріального стану, який би підтверджував необхідність такого утримання.
Вказує, що її дохід становить 4 275 грн на місяць, який використовується на утримання трьох членів сім`ї (позивача та двох неповнолітніх дітей), та є меншим законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для сім`ї, що для її сім`ї складає 7069 грн (з розрахунку прожиткового мінімуму 2 279 грн для однієї працездатної особи та 4790 грн для двох непрацездатних осіб віком від 6 до 18 років). Матеріальний стан її сім`ї знаходиться за межею бідності та свідчить про неможливість підтримання нею мінімального рівня споживання, що визначається на основі фізіологічних, соціальних і культурно зумовлених нормативів. Отримання нею аліментів в сумі 1 000 грн на сина від іншого шлюбу та 500 грн на спільну з відповідачем доньку не покривають межі бідності.
Зауважує, що відповідач є особою працездатного віку, не перебуває на обліку осіб, які шукають роботу, й відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не було надано. 
Відзив на апеляційну скаргу позивача відповідачем ОСОБА_2 не подавався.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і її представник адвокат Шмигельська О.В. подану ними апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених у ній; просили таку задовольнити. Відносно апеляційної скарги відповідача заперечили з мотивів викладених у письмовому відзиві, просили залишити її без задоволення. Додатково пояснили, що факт перебування відповідача в США підтверджується поясненнями його представника, що надавалися в ході розгляду судом справи за заявою ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання в справі про усунення перешкод у спілкуванні їх спільної доньки.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Синюк А.С. у судовому засіданні апеляційну скаргу свого довірителя підтримав з підстав, викладених у ній, просив таку задовольнити. Відносно апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив, вважаючи рішення суду в частині стягнення індексації законним і обґрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає. На запитання суду з приводу місця знаходження відповідача зазначив, що йому таке невідоме. В подальшому, після оголошеної судом перерви з причини з`ясування ним місця перебування його довірителя, відповідної інформації суду не надав, а натомість у надісланій на адресу суду письмовій заяві просив розгляд справи продовжити в його відсутності. 
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка належним чином повідомленої про день і місце розгляду справи сторони не перешкоджає апеляційному розгляду справи, в зв`язку з чим, розгляд даної справи продовжено у відсутності представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Синюка А.С. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2011 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 14).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2012 року з ОСОБА_2 стягнуто в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 30 грудня 2011 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14).
Неповнолітня ОСОБА_1 проживає разом із матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).
Неповнолітня ОСОБА_1 навчається у 5-Б класі Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 імені Володимира Левицького Тернопільської міської ради (а.с. 19).
Позивач ОСОБА_1 працює у перукарському салоні “Красуня” на посаді перукаря, загальна сума її доходів за період з 01 липня 2019 року до 31 грудня 2019 року становить 25 791 грн. Середньомісячний її дохід складає 4298, 50 грн (257917: 6 = 4 298, 50 грн) (а.с. 17).
В ході апеляційного розгляду даної справи також встановлено, що після прийняття 22 лютого 2012 року судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сім`ї позивача ОСОБА_1 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_4 (а.с. 10), на утримання якого рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01.09.2014 року стягнуто в користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1 000 грн щомісячно (а.с. 10-11, 16, 18).
З відповіді Кременецького управління Головного управління ДПС у Тернопільській області Державної податкової служби України вбачається, що інформація про доходи ОСОБА_2 – відсутня (а.с. 55-56).
За відповідачем ОСОБА_2 не значаться зареєстрованими будь-яке нерухоме майно, транспортні засоби (а.с. 53-54, 57).
Батько відповідача — ОСОБА_5 , 1947 р.н., є інвалідом І-ї групи з дитинства (а.с. 40-41). 
У 2019 році в провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебувала справа № 1915/15905/2012 за заявою ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Зі змісту такої, що набрала законної сили ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 11.07.2019 року, якою дану заяву залишено без розгляду, встановлено, що ОСОБА_2 протягом останніх п`яти років не приїзджає в Україну зі США та не здійснює побачень з неповнолітньою донькою. 
Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. 
Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 7 Закону України “Про Державний бюджет на 2020 рік” з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня — 2 218 грн., з 1 липня — 2 318 грн., з 1 грудня — 2 395 грн.
У відповідності до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом, або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України “Про індексацію грошових доходів населення”. 
У ч. 1 ст. 2 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився.
Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13 висловив правову позицію з приводу того, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” № 1282-XII від 03.07.1991 року.
       За ст. 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно вимог ч. 1 ст. 2 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від N 17 липня 2003 року № 1078 .
Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 4 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” (в редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Законом України від 24.12.2015 року № 911- VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” у ч. 1 ст. 4 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” величину “101 %” замінено величиною “103 %”.
Отже, індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі проводиться лише в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 101 відсотки до 24 грудня 2015 року та перевищила такий поріг, що складає 103 % - з 24 грудня 2015 року.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений рішенням суду від 22 лютого 2012 року розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на неповнолітню доньку в сумі 500 грн щомісячно є недостатнім для належного та гармонійного розвитку дитини, а відтак — з наявності правових підстав для збільшення розміру аліментів, а також — з відсутності підстав для стягнення індексації в зв`язку з тим, що відповідно до ЗУ “Про виконавче провадження”, що діяв у редакції до жовтня 2016 року розрахунок індексації відносився до повноважень державного виконавця, в провадженні якого перебував виконавчий документ, і з причини добровільної сплати відповідачем аліментів відповідний виконавчий лист до виконання не пред`являвся, а в період з 2016 до 2020 року розмір сплачених аліментів не підлягав індексації, оскільки в жодному з місяців індекс споживчих цін не перевищив порогу індексації, який становить 103%.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині збільшення розміру аліментів, як таким, що зроблений з урахуванням вимог закону й на підставі наявних у справі доказів.
Зокрема, встановивши, що відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку; не перебуває на обліку осіб, які шукають роботу; відсутні відомості про незадовільний стан його здоров`я, як і відсутні докази необхідності понесення ним витрат для утримання непрацездатних батьків, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для збільшення розміру аліментів до суми 2 318 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з врахуванням індексації.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо ненадання судом належної правової оцінки відсутності доказів зміни матеріального становища сторін, їх сімейного стану, погіршення стану здоров`я позивача чи їх неповнолітньої дитини, а також покращення його стану здоров`я, які б вплинули на розмір аліментів, колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи, а саме такого, що набрало законної сили рішення суду від 01.09.2014 року в справі № 607/11452/14-ц (а.с.10-11) вбачається, що після прийняття судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їх з позивачем неповнолітньої доньки в сумі 500 грн, в сім`ї позивача ОСОБА_1 народився син ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), що свідчить про зміну сімейного становища позивача, яка з часу народження іншої дитини вже несе обов`язок з утримання двох дітей, а не однієї, й що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Крім цього, як встановлено в ході розгляду даної справи апеляційним судом зі змісту такої, що набрала законної сили ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 11.07.2019 року в справі 1915/15905/2012 за заявою ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, ОСОБА_2 протягом останніх п`яти років не приїзджає в Україну зі США та не здійснює побачень з неповнолітньою донькою. Факт перебування відповідача протягом такого тривалого терміну в США в сукупністю з встановленими судом обставинами відсутності реєстрації в Україні, як такого, що шукає роботу, відсутності зареєстрованого на його ім`я в Україні будь-якого майна, дає колегії суддів підстави зробити висновок і про зміну матеріального становища відповідача саме в кращу сторону, що також у відповідності до вимог ст. 192 ч. 1 СК України, є однією з підстав для зміни розміру аліментів у бік їх збільшення.
Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в частині безпідставного неврахування судом обставин, що мають значення для справи, таких як: відсутність у нього з 2014 року офіційного доходу, відсутність будь-якого майна, зареєстрованих транспортних засобів, перебування на його утриманні батьків пенсіонерів, офіційному працевлаштуванню позивача й отриманню в зв`язку з цим доходів, отриманню доходів на другу дитину, а також - вимог закону в частині мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, що становить розмір прожиткового мінімуму, та може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, колегія суддів виходить з того, що не зважаючи на встановлений ЗУ “Про державний бюджет” з 1 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років в сумі 2 218 грн., а з 1 липня 2020 року — 2 318 грн., сума аліментів в розмірі, яку згідний платити апелянт (1 500 грн), на думку колегії суддів, не може забезпечити належну реалізацію визначеного ст. 27 Конвенції ООН про права дитини права останньої на необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку рівень життя, в той час як середньомісячний дохід позивача ОСОБА_1 , який становить 4 298, 50 грн і використовується на утримання трьох членів сім`ї (позивача та двох неповнолітніх дітей), є меншим законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для сім`ї, що складає 7069 грн (з розрахунку прожиткового мінімуму 2279 грн для однієї працездатної особи та 4790 грн для двох непрацездатних осіб віком від 6 до 18 років) й отримання позивачем аліментів в сумі 1 000 грн на сина від іншого шлюбу та 500 грн на спільну з відповідачем доньку також не впливає суттєво на сукупний дохід її сім`ї. Сама по собі обставина відсутності офіційного працевлаштування відповідача в Україні не звільняє його від обов`язку зі сплати аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом із тим, тривале (більше шести років на час розгляду даної справи) перебування ОСОБА_2 в США, свідчить про спроможність сплати ним аліментів на доньку у визначеному судом за результатами розгляду даної справи розмірі (який позивачем не оспорюється), й при цьому відсутність у нього будь-яких доходів і майна саме в Україні, не може вплинути на такий розмір, так як не є беззаперечним доказом його матеріального стану. 
З урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів про доходи батьків відповідача (розміри їх пенсій, у тому числі) вірною є надана судом першої інстанції оцінка обставині наявності у відповідача батьків-пенсіонерів. 
У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.        
Беручи до уваги те, що рішення суду в даній справі в частині вимог ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів шляхом їх збільшення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга останнього до задоволення не підлягає, а рішення суду в цій частині слід залишити без змін.
Разом із тим, з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для індексації аліментів, що були призначені рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2012 року колегія суддів погодитися не може, оскільки такі висновки зроблені з порушенням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Так, відмовляючи в задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості з індексації аліментів за період до червня 2016 року з підстав, що відповідно до ЗУ “Про виконавче провадження”, що діяв у редакції до жовтня 2016 року розрахунок індексації відносився до повноважень державного виконавця, в провадженні якого перебував виконавчий документ, і з причини добровільної сплати відповідачем аліментів відповідний виконавчий лист до виконання не пред`являвся, судом не було враховано відповідні висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 06 листопада 2013 року за результатами розгляду справи № 6-113цс13, а також - Верховного Суду, викладені у постановах від 10.07.2019 року в справі № 200/9464/16-ц та від 25.03.2020 року в справі № 165/2594/17, правовідносини в яких є аналогічними правовідносинам у даній справі, та які (висновки) передбачають проведення індексації аліментів за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України “Про індексацію грошових доходів населення”. Оскільки, право на отримання індексації по аліментах передбачено Законом «Про індексацію грошових доходів населення» як за період з часу призначення аліментів до червня 2016 року (за аналогією закону згідно з п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»), так і за період з червня 2016 року до дня заявлення позову, то таке право не залежить від не вчинення державним виконавцем дій з нарахування такої індексації. 
Безпідставними колегія суддів вважає й висновки суду першої інстанції в частині невідповідності наданого позивачем розрахунку індексації розміру аліментів Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2003 року № 1078 і як наслідок — щодо відмови в задоволенні вимог позивача про стягнення індексації аліментів за період з 2016 до 2020 року з посиланням на те, що в жодному з місяців вказаного періоду індекс споживчих цін не перевищив порогу індексації, який становить 103 %, оскільки зазначаючи у своєму рішенні індекси споживчих цін у заявленому позивачем періоді відповідно до офіційних даних, наявних у загальному доступі, опублікованих центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, судом не взято до уваги вимоги ч. 4 ЗУ “Про індексацію грошових доходів населення”, відповідно до якої обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з дня введення в дію цього Закону, а для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Також, не враховано вимоги Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 року № 1078, згідно якого сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків, в той час як обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Із наданого позивачем ОСОБА_1 розрахунку вбачається, що сума індексацій обрахована за кожен окремий місяць шляхом множення суми аліментів на коефіцієнт індексації. При цьому, коефіцієнт індексації - показник, за допомогою якого розраховується сума індексації та є величиною приросту індексу споживчих цін поділеним на 100.
Поріг індексації - величина індексу споживчих цін наростаючим підсумком, яка надає право на індексацію аліментів і складає 103 %.
Беручи до уваги заявлений позивачем період індексації з 22 лютого 2012 року до грудня 2019 року, розмір індексації буде розраховуватись наступним чином.
Базовий місяць - лютий 2012 року. 
Розмір аліментів - 500 грн.
Прожитковий мінімум у 2012 році: з січня — 1073 грн, з квітня — 1094 грн, з липня — 1 102 грн, з жовтня — 1 118 грн, з грудня — 1 134 грн;
       у 2013 році: з січня — 1 147 грн, з грудня — 1 218 грн; 
       у 2014 році: з липня — 1 218 грн;
       у 2015 році: 1 218 грн;
       у 2016 році: 1 218 грн, з червня — 1 450 грн, з грудня — 1 600 грн;
       у 2017 році: 1 600 грн, з червня — 1 684 грн, з грудня — 1 762 грн;
       у 2018 році: 1 762 грн, з липня — 1 841 грн, з грудня — 1 921 грн;
       у 2019 році: 1 921 грн, з липня — 2 007 грн, з грудня — 2 102 грн.
       
З розрахунку позивача вбачається, що у березні 2014 року встановлений законом поріг індексації 101 % перевищено, отже виникає право на індексацію аліментів. Оскільки, індекс інфляції за березень опубліковано в квітні, то індексацію буде проведено у травні 2014 року.
Зокрема, індексація, належна до сплати в травні 2014 року становить 14 грн 50 коп. (500 грн х 2,9/100 = 14 грн 50 коп., де 2,9 — величина приросту індексу споживчих цін).
Аналогічно буде нараховуватися індексація за наступні місяці з використанням приведених у таблиці індексів споживчих цін, встановлених у період розрахунку.

Також, беручи до уваги заявлений позивачем період індексації з червня 2016 року до грудня 2019 року, розмір індексації буде розраховуватись наступним чином.
Базовий місяць - червень 2016 року.
Розмір аліментів - 500 грн.
Прожитковий мінімум у 2016 році: з червня - 1 450 грн, з грудня -1 600 грн;
        у 2017 році: 1 600 грн, з червня -1 684 грн, з грудня - 1 762 грн;
        у 2018 році: 1 762 грн, з липня 1 841грн, з грудня - 1 921грн;
        у 2019 році: 1 921грн, з липня - 2 007 грн, з грудня - 2 102 грн.

Індекси споживчих цін з червня 2016 року до груденя 2019 року:
       2016 рік: січень — 100,9; лютий — 99,6; березень — 101; квітень — 100,9; травень — 100,1; червень — 99,8; липень — 99,9; серпень — 99,7; вересень — 101,8; жовтень — 102,8; листопад — 101,8; грудень — 100,9; всього за рік — 112,4.
       2017 рік: січень — 101,1; лютий — 101; березень — 101,8; квітень — 100,9; травень — 101,3; червень — 101,6; липень — 100,2; серпень — 99,9; вересень — 102; жовтень — 101,2; листопад — 100,9; грудень — 101; всього за рік — 113,7.
       2018 рік: січень— 101,5; лютий — 100,9; березень — 101,1; квітень — 100,8; травень — 100; червень — 100; липень — 99,3; серпень — 100; вересень — 101,9; жовтень — 101,7; листопад — 101,4; грудень — 100,8; всього за рік — 109,8.
       2019 рік: січень — 101; лютий — 100,5; березень — 100,9; квітень — 101; травень — 100,7; червень — 99,5; липень — 99,4; серпень — 99,7; вересень — 100,7; жовтень — 100,7; листопад — 100,1; грудень — 99,8; всього за рік — 104,1. 
Розрахунок індексації: 
червень 2016 року - 99,8; 
липень 2016 року — 99,8 х 99,9 = 99,7;
серпень 2016 року — 99,8 х 99,9 х 99,7 = 99,4; 
вересень 2016 року — 99,8 х 99,9 х 99,7 х 101,8 = 101,2;
жовтень 2016 року — 99,8 х 99,9 х 99,7 х 101,8 х 102,8 = 104,2
З урахуванням того, що у жовтні 2016 року визначений законом поріг індексації 103 % перевищено, виникає відповідно право на індексацію аліментів. 
Оскільки індекс інфляції за жовтень 2016 року опубліковано в листопаді 2016 року, то індексацію буде проведено у грудні 2016 року.
Належна до сплати у грудні 2016 року індексація складатиме 21 грн (500 грн х 4,2/100 = 21 грн, де 4,2 - величина приросту індексу споживчих цін).
Аналогічно нараховується індексація за наступні місяці з використанням приведених у таблиці індексів споживчих цін, встановлених у цей період.        
Оскільки відповідачем за вересень-грудень 2019 року та січень 2020 року аліменти сплачувались в сумі 1 000 грн, сума індексації належна до стягнення дорівнює 31 163 грн 50 коп. ( 33 663, 50 -2 500 = 31 163, 50 грн)
        
Таким чином, наданий ОСОБА_1 розрахунок суми індексації повністю відповідає закріпленому у Порядку алгоритму розрахунку та здійснений на підставі офіційно опублікованих індексів споживчих цін.
Разом із тим, ні судом першої інстанції, ні відповідачем не спростовано правильності поданого позивачем розрахунку суми індексації аліментів, і зокрема, визначення коефіцієнта індексації, за допомогою якого й розраховується щомісячний розмір індексації та не наведено власного розрахунку, з якого б вбачалося, що наданий позивачем розрахунок є помилковим.
За вказаних обставин, висновки суду першої інстанції в частині відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення індексації за період з часу призначення судовим рішенням аліментів до червня 2016 року, а також — в частині невідповідності поданого позивачем розрахунку індексації аліментів, починаючи з червня 2016 року вимогам закону і як наслідок - відсутності правових підстав для індексації аліментів за вказаний період, колегія суддів вважає такими, що зроблені з порушенням норм матеріального права.
       Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 1) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; 4 ) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням того, що висновки суду першої інстанції в частині вирішення вимог позивача про стягнення заборгованості з індексації аліментів не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права, апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду — скасуванню в цій частині з прийняттям колегією суддів нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і стягнення в її користь з відповідача ОСОБА_2 заборгованості з індексації аліментів у розмірі 31 163 грн 50 коп. 
У відповідності до п. в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції повинна містити інформацію про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно вимог ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
Беручи до уваги факт задоволення судом апеляційної інстанції апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , внаслідок чого рішення суду першої інстанції в частині стягнення індексації скасовано з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у цій частині, а також факт звільнення позивача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що з урахуванням вимог ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню в користь держави й судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції, що складають розмір судового збору, який слід було сплатити за подання апеляційної скарги позивачу відповідно до ЗУ “Про судовий збір” (1 261, 40 грн). 
Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 8; 374 ч. 1 п.п. 1, 2; 375 ч. 1; ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1, 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 184 ч. 2 Сімейного кодексу України, ст. 1, ст. 2 ч.ч. 1, 4, ст. 4 ч.ч. 1-4 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” з наступними змінами і доповненнями; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від N 17 липня 2003 року № 1078, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 — залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити. 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2020 року в частині відмови в позові про стягнення індексації - скасувати. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексації — задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість по індексації аліментів у розмірі 31 163 (тридцять одна тисяча сто шістдесят три) грн 50 (п`ятдесят) коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 1 261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн 40 (сорок) коп. судових витрат, пов`язаних з апеляційним розглядом справи. 
В іншій частині рішення суду — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 01 лютого 2021 року.

Головуючий 
Судді