КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 369/14654/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2138/2021

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
20 січня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Семенюк Т.А., Білич І.М., 
за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2019 року у складі судді Пінкевич Н.С.,
за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 , ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої І.В., треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., ОСОБА_1 про визнання  недійсним договору іпотеки.
 
 02.12.2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій позивач просить в якості забезпечення позову накласти арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві власності. Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві власності., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 30975832.
 
Заява про забезпечення позову обґрунтована, тим, що відповідач може розпорядитись спірним майном на власний розсуд. Продаж квартири унеможливить поновлення оспорюваних прав позивача.
 
Посилалась на те, що не надавала своєї нотаріальної згоди як співвласника спірного нерухомого майна на укладання договору іпотеки від 06.09.2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим № 4660.
Зазначила, що відсутність такої згоди позбавляє співвласника, який вчинив правочин щодо розпорядження спільною власністю подружжя, без необхідних повноважень на його вчинення, що є підставою для визнання такого правочину недійсним.
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.
 
В якості забезпечення позову накладено арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві власності.
 
Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 30975832. В решті вимог заяви відмовлено.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу районного суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 .
 
Зазначено, що з моменту укладання договору відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки по теперішній час квартира АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки за договором  іпотеки від 09.09.2011 року належить ОСОБА_3 на праві власності та фактично знаходиться у  володінні та користуванні останнього та ОСОБА_2 , а тому у діях відповідачів та ОСОБА_1 не вбачається очевидної протиправності та порушення прав позивача. Натомість, оскаржувана ухвала суттєво обмежує законні та гарантовані Конституцією України та Законом України «Про іпотеку» права та інтереси скаржника, як іпотекодержателя нерухомого майна.
 
Крім того, районним судом не було встановлено чи є співмірними заходи забезпечення позову заявленим позовним вимогам, взагалі необґрунтовано заборон накладених ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2019 року, а тому остання підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю фактичних підстав для вжиття заходів забезпечення позову за відсутності належних та допустимих доказів існування потенційної загрози реального невиконання ПАТ КБ «Надра» або ОСОБА_3 рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила ухвалу районного суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
 
В обґрунтування відзиву за змістом посилалась на те, що спірна квартира знаходиться в іпотеці, а ОСОБА_1 як іпотекодержатель має можливість реалізувати свої права та відчужити нерухоме майно на користь третіх осіб або переоформити на себе право власності на предмет іпотеки.
Заслухавши пояснення ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).
 
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
У відповідності до п. 2 ч. 1ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018).
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
 
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.
 
Також у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 569/2011/18 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
 
Із матеріалів справи вбачається, що предметом спірних правовідносин є майно, а саме: однокімнатна квартира АДРЕСА_1 .
 
Позивач вказує, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, яке без згоди співвласника спірного нерухомого майна передано в іпотеку.
 
Позивач доводить, що між сторонами виник спір щодо правомірності переходу спірного майна до іншої особи.
 
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на спірне майно та заборонити вчиняти певні дії.
 
Очевидно, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та забороною вчиняти певні дії є ризики, що в подальшому можуть вчинятися дії, покликані на відчуження спірного майна, подальших змін щодо його конфігурацій тощо. Указані дії необхідно попередити, оскільки існує спір щодо правомірності набуття ОСОБА_1 спірного майна.
 
У випадку невжиття заходів забезпечення позову та за умови ухвалення судового рішення на користь позивача виконати таке рішення буде складно або взагалі неможливо, адже під час розгляду справи по суті спірне майно може бути будь-яким способом відчужене третім особам або проведені певні зміни щодо його конфігурацій, що ставить під загрозу виконання майбутнього судового рішення, знову ж таки, у випадку задоволення позовних вимог.
 
Заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними заявленим позовним вимогам, цілком відповідають характеру спірних правовідносин і ніяким чином не порушать прав учасників спору, а навпаки, зможуть забезпечити рівність таких прав.
 
Ужиття заходів забезпечення позову захистить права позивача у випадку задоволення його позовних вимог. Інтереси та права відповідачів таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення позову мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті, вони будуть скасовані і у випадку ухвалення рішення не на користь позивача, відповідачі і надалі зможуть реалізувати свої права стосовно майна, яке на цей момент є спірним.
 
Стороною позивача належними та допустимими доказами доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку ухвалення на його користь.
 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і позиції позивача, відтак не заслуговують на увагу.
 
Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями     ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване  судове рішення - без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
 
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   

Повне судове рішення складено 26 січня 2021 року.

Суддя-доповідач:  

Судді: