Постанова
Іменем  України      
 
27 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 573/629/17-ц
 
провадження № 61-28536 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В.,  
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Саан-Агро»; 
відповідачі: ОСОБА_1 , селянське фермерське господарство «Шафорост»; 
третя особа - служба з державної реєстрації прав Білопільської міської ради Сумської області;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну 
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Саан-Агро» на рішення Апеляційного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Собини О. І., Левченко Т. А.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Саан-Агро» (далі - ТОВ «Саан-Агро») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , селянського фермерського господарства «Шафорост» (далі - СФГ «Шафорост»), третя особа - служба з державної реєстрації прав Білопільської міської ради Сумської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, визнання договору оренди земельної ділянки поновленим, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовна заява мотивована тим, що 02 січня 2007 року між ТОВ «Саан-Агро» 
та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, 
площею 2,72 га, яка розташована на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, строком на 10 років. Умовами вказаного договору передбачено, що після закінчення строку його дії, орендар має переважне право на поновлення договору на новий строк. Зазначений договір оренди земельної ділянки пройшов державну реєстрацію 
у встановленому законом порядку. 
09 грудня 2016 року, у встановлений вищевказаним договором термін, 
ТОВ «Саан-Агро» надіслало ОСОБА_1 лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, до якого додало проєкт додаткової угоди, відповідно до умов якої розмір орендної плати складатиме 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Наприкінці грудня 2016 року від ОСОБА_1 надійшло письмове повідомлення про відмову у поновленні укладеного між ними договору оренди земельної ділянки з мотивів залишення за собою права самостійного розпорядження належною їй земельною ділянкою. Але 03 січня 2017 року ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки 
з СФГ «Шафорост», який 10 січня 2017 року було зареєстровано. При 
цьому розмір орендної плати за цим договором визначено на рівні 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
ТОВ «Саан-Агро» вважало, що діями відповідачів було порушено його переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки, оскільки товариством орендодавцеві було запропоновано більш вигідні умови оренди земельної ділянки.
Посилаючись на викладене, ТОВ «Саан-Агро» просило суд: визнати 
договір оренди земельної ділянки № 3, укладений 03 січня 2017 року 
між СФГ «Шафорост» та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 січня 2017 року 
у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про інше речове право № 18518787, недійсним; визнати договір оренди земельної ділянки, укладений 02 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Саан-Агро», зареєстрований у Білопільському відділі Сумської регіональної філії 
07 березня 2008 року за № 040862600573, поновленим на той самий строк 
і на тих самихумовах; зобов`язати ОСОБА_1 вчинити дії щодо укладення/підписання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 02 січня 2007 року, укладеного між нею та ТОВ «Саан-Агро», зареєстрованого у Білопільському відділі Сумської регіональної філії 
07 березня 2008 року за № 040862600573. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 02 червня 
2017 року у складі судді Свиргуненко Ю. М. у задоволенні позову ТОВ «Саан-Агро» відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що 
у позивача відсутнє переважне право на поновлення договору оренди землі 
на новий строк, оскільки ним не було дотримано процедури такого поновлення, встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі», 
а саме у місячний строк до закінчення строку дії договору оренди позивач 
не надіслав орендодавцеві листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом додаткової угоди. При цьому ОСОБА_1 
у визначений законом строк повідомила ТОВ «Саан-Агро» про відсутність наміру поновлювати дію договору оренди земельної ділянки та бажання на власний розсуд розпоряджатися належною їй земельною ділянкою. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Саан-Агро» задоволено частково. Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 02 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «Саан-Агро» задоволено частково. Визнано договір оренди земельної ділянки від 03 січня 2017 року 
№ 3, укладений між ОСОБА_1 та СФГ «Шафорост», зареєстрований 
10 січня 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про інше речове право 18518587, недійсним. У решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що незважаючи на той факт, що 19 грудня 2016 року ОСОБА_1 у визначений законом строк повідомила позивача про відсутність наміру поновити договір оренди земельної ділянки, вона до спливу строку дії договору від 02 січня 2007 року та повернення орендованої земельної ділянки уклала новий договір оренди цієї самої земельної ділянки з іншою особою, чим порушила право позивача, за захистом якого останній звернувся до суду з вимогою про визнання договору оренди землі недійсним. Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що оскільки ОСОБА_1 висловила незгоду переукладати договір через бажання укласти такий договір з іншим орендарем, визнання договору оренди земельної ділянки поновленим та зобов`язання ОСОБА_1 вчинити дії щодо укладення/підписання додаткової угоди до договору буде суперечити принципам свободи договору. При цьому сторони не позбавлені можливості обговорити умови нового договору. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ТОВ «Саан-Агро», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції 
в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди поновленим та зобов`язання ОСОБА_1 вчинити дії щодо укладення/підписання додаткової угоди до договору скасувати й ухвали в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог. 
В іншій частині судове рішення апеляційного суду учасники справи не оскаржується, а тому в силу вимог частини першої статті 400 ЦПК України 
у касаційному порядку не переглядається. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Білопольського районного суду Сумської області.
Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня  2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2019 року справу за позовом 
ТОВ «Саан-Агро» до ОСОБА_1 , СФГ «Шафорост», третя особа - служба 
з державної реєстрації прав Білопільської міської ради Сумської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, визнання договору оренди земельної ділянки поновленим, зобов`язання вчинити певні дії призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року зупинено касаційне провадження у вищевказаній справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 378/596/16-ц 
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Журавлиське» 
до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроівест», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , 
ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , 
ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , 
ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , 
ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та визнання договорів оренди земельних ділянок поновленими.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи 
між суддями від 12 листопада 2020 року справу передано судді-доповідачеві 
у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду попереднього судді-доповідача. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року провадження у справі за позовом ТОВ «Саан-Агро» до ОСОБА_1 , СФГ «Шафорост», третя особа - служба з державної реєстрації прав Білопільської міської ради Сумської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, визнання договору оренди земельної ділянки поновленим, зобов`язання вчинити певні дії поновлено у зв`язку з тим, що обставини, за яких касаційне провадження у справі було зупинено, відпали. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ТОВ «Саан-Агро»мотивована тим, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про порушене переважне права позивача 
на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк і, що таке право підлягає захисту. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання договору оренди поновленим та зобов`язання 
ОСОБА_1 вчинити дії щодо укладення/підписання додаткової угоди до договору, апеляційний суд не звернув уваги на те, що реалізація переважного права орендаря можлива лише за наявності у орендодавця волевиявлення на поновлення договору оренди на новий строк. Враховуючи обставини справи, 
а саме: відмова орендодавця укласти додаткову угоду з добросовісним орендарем; повідомлення орендодавця про намір самостійного обробітку земельної ділянки; відсутність повідомлення від орендодавця про його 
намір передати у користування земельну ділянку іншому орендарю; більш привабливі умови оренди, запропоновані позивачем у порівнянні з умовами оспорюваного договору оренди, що укладений між відповідачами, можна стверджувати про недобросовісність орендодавця та про невизнання ним переважного права орендаря на поновлення договору оренди земельної ділянки від 02 січня 2007 року. 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 31 травня 1999 року належить земельна ділянка, загальною площею 2,72 га, з яких: 2,53 га ріллі та 0,19 га кормових угідь, що розташована на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка передана їй у приватну власність на підставі рішення Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області 
від 30 квітня 1999 року (а. с. 19-20).
02 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Саан-Агро» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 2,53 га, строком дії на 10 років, тобто 
з січня 2007 року по січень 2017 року. Земельна ділянка передана позивачу 
у користування за актом приймання-передачі від 02 січня 2007 року. Вказаний договір оренди земельної ділянки 07 березня 2008 року пройшов державну реєстрацію (а. с. 13-16).
Відповідно до пункту 8 договору оренди земельної ділянки від 02 січня 
2007 року строк його дії становить 10 років, а саме з січня 2007 року по січень 2017 року. Після закінчення строку дії договору орендар має право на поновлення договору на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово про намір продовжити його дію.
Пунктом 9 зазначеного договору передбачено, що орендна плата становить 1,5% від грошової оцінки, що становить 425,07 грн.
09 грудня 2016 року ТОВ «Саан-Агро» надіслало ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір поновити договір оренди землі, додавши до нього проєкт додаткової угоди, де передбачалось розмір орендної плати на рівні 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а. с. 23-29).
19 грудня 2016 року ОСОБА_1 листом повідомила позивача про те, що вона не має наміру продовжувати дію договору оренди землі, не погоджується з додатковою угодою та залишає за собою право самостійно розпоряджатися земельною ділянкою (а. с. 30).
03 січня 2017 року ОСОБА_1 уклала з СФГ «Шафорост» договір оренди спірної земельної ділянки № НОМЕР_1 на 10 років, тобто строком до 03 січня 
2027 року, який згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 31 січня 2017 року пройшов державну реєстрацію 10 січня 2017 року, і умовами якого розмір орендної плати було визначено на рівні 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 
(а. с. 42-45).
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга ТОВ «Саан-Агро» підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення частково не відповідає. 
За змістом частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати, зокрема, з договорів та інших правочинів, створення літературних, художніх творів, винаходів 
та інших результатів інтелектуальної (творчої) діяльності, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів (наприклад, створення речей), безпосередньо з актів органів державної 
влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, настання або ненастання певної події. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. 
Хоча положення статті 11 ЦК України прямо вказують лише на підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, однак зміст цього Кодексу свідчить про те, що за тих самих підстав цивільні права та обов`язки змінюються та припиняються. 
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Тобто до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме спеціальні норми ЗК України та Закону України «Про оренду землі».
За змістом частини першої статті 93 ЗК України, статті 1 Закону України 
«Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, засноване на договорі.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї з сторін може бути посвідчений нотаріально (частина перша статті 14 Закону України «Про оренду землі»).
Отже, зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння 
і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату у порядку і розмірі, встановленому договором або законом. 
Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»).
За змістом статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі як істотна умова договору визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. 
Закінчення строку дії договору оренди землі спричиняє усталені та законодавчо визначені наслідки, зокрема припиняються права та обов`язки, що випливають із договору, за винятком тих, які продовжують існувати 
після закінчення договірних відносин. Власник земельної ділянки вправі користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою після закінчення договору оренди за правилами статті 317 ЦК України, укладати договори оренди з іншими орендарями на власний розсуд.
Законодавець передбачає різні способи продовження строку дії договору оренди на новий строк, які можуть полягати у визначенні для сторони договору необхідності вдатися до активних дій для отримання бажаного результату або, навпаки, у вказівці для досягнення бажаного результату утриматися від певних дій.
Щодо правового регулювання поновлення договору оренди землі, то про обставини його поновлення у відповідний період йдеться у статті 33 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка має відповідну назву.
Так, відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду 
землі» визначено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.
Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. З цього випливає обов`язок орендодавця надати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на новий строк. Відповідно до частини восьмої статті 33 вказаного Закону оформлення відповідних правовідносин сторін здійснюється шляхом укладення сторонами додаткової угоди до договору оренди землі. 
Тож поновлення договору оренди землі у судовому порядку в передбачений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» спосіб, вимагає укладення додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків на новий строк.
Правочин, на підставі якого здійснюється продовження орендних прав та обов`язків, у силу загальних приписів ЦК України щодо порядку укладення, зміни та розірвання договорів має бути вчинений у тій самій формі, що й первісний договір оренди.
У випадку недосягнення сторонами згоди щодо укладення додаткової угоди спір про укладення такої угоди, зміни та розірвання первісного договору вирішується судом (статті 651, 652 ЦК України). 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частина друга статті 16 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту цивільних прав та інтересів судом, як визнання права, визнання правочину недійсним, зміна та припинення правовідношення.
Укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі кореспондує передбаченому пунктом 6 частини другої статті 16 ЦК України способу захисту порушеного права шляхом зміни правовідношення та відповідає підставам виникнення, припинення та зміни прав та обов`язків сторін за статтею 11 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
Тож положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі» у відповідній редакції, чинній у спірний період, визначено як підстави поновлення договору оренди землі, так і порядок такого поновлення шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору оренди землі. Право сторони на оскарження 
в суді відмови або зволікання з укладенням додаткової угоди в контексті спірних правовідносин означають право сторони на звернення до суду для укладення додаткової угоди.
Додаткова угода до договору оренди землі, зміст якої зафіксований 
у рішенні суду, відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 
є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк 
у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Висновків про належний спосіб захисту при вирішенні спірних правовідносин щодо поновлення договору оренди землі Велика Палата Верховного Суду дійшла також у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) вказавши 
у постанові від 26 травня 2020 року, що при вирішенні спірних правовідносин щодо поновлення договору оренди шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі», належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди саме із викладенням її змісту.
Отже, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову 
у задоволенні позовних вимог в частині щодо визнання договору оренди поновленим, хоча з невірних правових підстав, оскільки визнання договору оренди поновленим фактично є констатацією судом обставин продовження орендних правовідносин, а не зміною правовідношення судом та поновленням договору у судовому порядку у розумінні положень статей 16 та 651 ЦК України. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин 
Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 29 вересня 2020 року у справі 
№ 378/596/16-ц (провадження № 14-545 цс 20).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для 
скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Саан-Агро» задовольнити частково. 
Рішення Апеляційного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року 
в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання договору оренди земельної ділянки поновленим, зобов`язання вчинити певні дії скасувати й відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Саан-Агро» у задоволенні цих вимог. 
У решті рішення Апеляційного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк