П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року                                                                     місто Київ
 
справа № 761/39661/20
апеляційне провадження № 22-ц/824/3859/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого Головачова Я.В.,
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Рибака М.А. від 14 грудня     2020 року у справі заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики,  
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, посилаючись на те, що 22 жовтня 2020 року 
між нею та ОСОБА_3 укладено два договори позики, відповідно до умов яких останній отримав у борг 110 000 євро та 175 500 доларів США з кінцевим терміном повернення до 1 грудня 2020 року.
 
Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув, позивач просила стягнути з нього суму неповернутого боргу з урахуванням процентів в розмірі 8 711 019 грн. 61 коп.
 
Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову,  посилаючись на те, що відповідач уникає розмов з нею щодо повернення боргу та почав відчужувати належне йому майно, зокрема 2 грудня 2020 року ОСОБА_3 продав належну йому квартиру АДРЕСА_1 .
 
Невжиття заходів забезпечення позову, у випадку задоволення позовних вимог, може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду, а тому позивач просила накласти арешт і заборонити проведення будь-яких дій з відчуження належного відповідачу нерухомого майна, а саме на: житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 7122082300:02:001:0023; земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 7122082300:02:001:1670; земельну ділянку площею 0,0902 га, кадастровий номер 7122082300:02:001:1672; земельну ділянку площею 0,0714 га, кадастровий номер 7122082300:02:001:1673; земельну ділянку площею 0,2241 га, кадастровий номер 7122082300:02:001:0211, - які знаходяться в селі Келеберда Канівського району Черкаської області.
 
При цьому в якості зустрічного забезпечення заявник пропонувала внести на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 1 000 грн.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
 
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, матеріали заяви не містять оцінки вартості майна на яке позивач просить накласти арешт, а тому обрані заходи забезпечення позову є неспівмірними з позовними вимогами.
 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. Скаржник зазначає, що суд необґрунтовано відмовив у задоволення заяви, оскільки позивач не має жодної можливості проводити оцінку майна відповідача, а вирішуючи питання щодо співмірності, суд не позбавлений можливості накласти арешт на майно в межах ціни позову; дізнавшись про наявність позову, 30 грудня 2020 року ОСОБА_3 в терміновому порядку здійснив відчуження нерухомого майна на яке заявник просив накласти арешт, що є свідченням про намір відповідача ухилятися від виконання взятих на себе зобов`язань; невжиття заходів забезпечення позову реально утруднить виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову, оскільки за відсутності у відповідача майна рішення суду в примусовому порядку виконати неможливо.   
 
ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.
 
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Судом установлено, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики. 
 
Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з указаним позовом стало невиконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань щодо повернення боргу за договорами позики від 22 жовтня 2020 року в розмірі 110 000 євро та 175 500 доларів США.
 
Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову.
 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
 
При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).
 
Як убачається з роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно  виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення  виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. 
 
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
 
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заява не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не співмірністю із заявленими позивачем вимогами.
 
Оскільки предметом даного спору є вимоги про стягнення неповернутої суми боргу за договорами позики, колегія суддів вважає, що заявником обґрунтовано причини звернення із заявою про забезпечення позову, заходи забезпечення позову є співмірними позовним вимогам, а тому у суду були наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно (частину майна) відповідача.
 
Разом з тим, станом на момент розгляду апеляційної скарги, нерухоме майно на яке позивач просила накласти арешт (житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 7122082300:02:001:0023; земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 7122082300:02:001:1670; земельну ділянку площею 0,0902 га, кадастровий номер 7122082300:02:001:1672; земельну ділянку площею 0,0714 га, кадастровий номер 7122082300:02:001:1673; земельну ділянку площею 0,2241 га, кадастровий номер 7122082300:02:001:0211, - які знаходяться в селі Келеберда Канівського району Черкаської області) відчужене ОСОБА_3 на користь іншої особи ОСОБА_4 , яка не є учасником спірних правовідносин.
 
Оскільки предметом даного спору є стягнення грошових коштів за договорами позики, а не питання правомірності переходу права власності на нерухоме майно до ОСОБА_4 , який не є учасником даного судового процесу, то правові підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на таке майно відсутні. 
 
Таким чином, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову з інших підстав.
 
При цьому колегія суддів зазначає, що вирішення питання про забезпечення позову є дискреційними повноваженнями суду і відмова у задоволенні такої заяви не являється порушенням права на справедливий судовий розгляд у розумінні статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.
 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений 17 березня 2021 року.

Головуючий                                                                                                

 
Судді: