Постанова
Іменем України 
28 січня 2021 року
м. Київ
справа № 204/7417/17
провадження № 51-3123 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                                       ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
захисника в режимі відеоконференції                         ОСОБА_6 ,
законного представника 
в режимі відеоконференції                                             ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_7 , щодо якого продовжено строк застосування примусових заходів медичного характеру, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2020 року про повернення апеляційної скарги.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року задоволено заяву лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» та продовжено застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, призначених ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 листопада 2016 року.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2020 року в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто апелянту.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 і законний представник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_7 ставлять питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та просять призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Одночасно захисник стверджує, що ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 він отримав лише 24 лютого 2020 року, а тому семиденний строк на апеляційне оскарження зазначеного рішення має обчислюватися з 25 лютого 2020 року по 02 березня 2020 року. Разом з тим захисник вказує, що не брав участі в судовому розгляді заяви лікаря-психіатра про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 . При цьому сам ОСОБА_7 і його законний представник ОСОБА_7 також були відсутні в судовому засіданні та не отримували копій судового рішення. Одночасно, захисник зазначає, що участь у судовому розгляді адвоката ОСОБА_8 , який діяв за призначенням і дорученням Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Дніпропетровській області, була формальною та призвела до такої правової ситуації, що встановлений законом строк на апеляційне оскарження вказаного рішення було пропущено. Однак, на переконання захисника, такий строк підлягає поновленню, оскільки існували поважні причини його пропуску.
Крім того, у своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 та законний представник ОСОБА_7 також посилаються на порушення норм процесуального права, які, на їх переконання, були допущені Садгірським районним судом м. Чернівців під час розгляду клопотання про застосування відносно ОСОБА_7 заходів медичного характеру. Зокрема, у касаційній скарзі зазначено, що в судовому засіданні, яке відбулося 24 листопада 2016 року, судом було досліджено лише протоколи огляду місця події та огляду речей, а також висновки судово-імунологічних та судово-медичних експертиз. При цьому інші письмові докази та характеристики суд безпідставно залишив поза увагою. Одночасно судом також не було постановлено відповідної ухвали щодо визначення обсягу доказів, які суд мав досліджувати. 
Разом з тим захисник та законний представник стверджують, що в ході вищевказаного судового розгляду судом не було надано правової оцінки показанням потерпілого ОСОБА_9 , а також свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . При цьому суд не врахував і того факту, що сам ОСОБА_7 жодного разу не допитувався як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду.
Також захисник та законний представник у своїй касаційній скарзі посилаються на порушення права ОСОБА_7 на захист. Так, автори касаційної скарги стверджують, що допит потерпілого та свідків під час досудового розслідування здійснювався за відсутності захисника. При цьому сторона захисту звертає увагу Суду й на те, що ряд слідчих дій, а також судовий розгляд, за наслідками якого було застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру, здійснювалися без участі перекладача, що, на переконання захисника, є грубим порушенням прав обвинуваченого, оскільки останній є особою іншої національності. Одночасно в ході розгляду клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру суд не зважив на відсутність в останнього відповідного юридичного представництва, оскільки призначені судом захисники належним чином не виконували своїх обов`язків.
Крім того, захисник ОСОБА_6 та законний представник ОСОБА_7 у своїй касаційній скарзі вказують на відсутність потреби для продовження застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, посилаючись на те, що наразі стан здоров`я останнього істотно погіршився порівняно з тим станом, у якому він перебував на момент застосування до нього цих заходів, а тому відповідно до ч. 2 ст. 514 КПК України необхідно припинити їх застосування.
Позиції інших учасників судового провадження 
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника та законного представника не надходило.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та законний представник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника та законного представника, просила її залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
 
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Як установлено ч. 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
Положеннями п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України встановлено, що апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а на інші ухвали суду першої інстанції – протягом семи днів з дня її оголошення.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Як убачається з матеріалів провадження, не погоджуючись з ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року, якою задоволено заяву лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7  подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Причини пропуску цього строку захисник ОСОБА_6 обґрунтовував тим, що участі у судовому засіданні, в якому була постановлена оскаржувана ухвала, він не брав, судове рішення отримав лише 24 лютого 2020 року, а тому строк на апеляційне оскарження, на його переконання, має обчислюватися з 25 лютого 2020 року. При цьому захисник стверджував, що сам ОСОБА_7 і його законний представник ОСОБА_7 також були відсутні в судовому засіданні та не отримували копій судового рішення, а формальна участь у судовому розгляді адвоката ОСОБА_8 якраз і призвела до правової ситуації, внаслідок якої і було пропущено семиденний строк на апеляційне оскарження.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2020 року в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року відмовлено, а апеляційну скаргу на підставі ст. 399 КПК України повернуто апелянту. 
На обґрунтування своїх висновків апеляційний суд посилався на те, що оскаржувана ухвала була постановлена 24 листопада 2017 року, а договір про надання правової допомоги між ОСОБА_7 , яка діє як опікун недієздатного ОСОБА_7 , та адвокатом ОСОБА_6 було укладено лише 03 лютого 2019 року, тобто після розгляду справи судом першої інстанції та закінчення строків на її оскарження. При цьому у своєму рішенні апеляційний суд також зазначив, що судовий розгляд суду першої інстанції здійснювався за участю захисника ОСОБА_8 .
Не погоджуючись з таким рішенням апеляційного суду, захисник ОСОБА_6 разом із законним представником ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_7 подав касаційну скаргу, в якій стверджує, що рішення суду першої інстанції від 24 листопада 2017 року він отримав лише 24 лютого 2020 року, оскільки ні він, ні його підзахисний із законним представником участі в судовому розгляді не брали, то семиденний строк на апеляційне оскарження зазначеного рішення має обчислюватися з 25 лютого 2020 року по 02 березня 2020 року. Крім того, захисник вказує, що встановлений законом строк на апеляційне оскарження вказаного рішення також було пропущено через некваліфіковане виконання своїх адвокатських обов`язків захисником ОСОБА_8 , який брав участь у судовому засіданні місцевого суду.
Дослідивши матеріали провадження, а також доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Як убачається з ухвали місцевого суду, судовий розгляд, за наслідками якого було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , здійснювався за участю захисника ОСОБА_8 , призначеного судом з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області. Одночасно вказаний захисник не був позбавлений права на апеляційне оскарження рішення місцевого суду. 
При цьому адвокат ОСОБА_6 , який і оскаржував ухвалу місцевого суду про продовження застосування до ОСОБА_7 заходів медичного характеру, дійсно не брав участі у вказаному судовому розгляді, оскільки на той момент він не мав юридичних підстав для захисту інтересів особи, щодо якої було постановлено оскаржувану ухвалу, оскільки договір між законним представником ОСОБА_7 та захисником було укладено 03 лютого 2019 року після розгляду справи судом першої інстанції та закінчення строків на її оскарження.
Разом з тим укладення угоди з новим захисником після закінчення строку на апеляційне оскарження не є поважними причинами його пропуску.
Отже, при постановленні ухвали про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_12 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року суд апеляційної інстанції виходив із обставин, зазначених саме у клопотанні, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у клопотанні поважних причин для поновлення цього строку. Такий висновок ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону та відповідає практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у своїх рішеннях від 01 жовтня 2020 року у провадженні № 51-3790ск20 та від 29 травня 2018 року у провадженні № 51-384км17. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи в касаційній скарзі щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду є безпідставними.
Крім того, оскільки захисником оскаржується саме ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги, поданої на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року, якою було продовжено застосування щодо ОСОБА_7 заходів медичного характеру, то підстави для перевірки питання законності та обґрунтованості ухвали Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 листопада 2016 року про застосування заходів медичного характеру в даному конкретному випадку у касаційного суду відсутні. 
Одночасно ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року про продовження застосування заходів медичного характеру, яка не була переглянута апеляційним судом по суті, відповідно до ст. 424 КПК України, не може бути предметом касаційного розгляду.
Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що, оскільки оскаржувана ухвала апеляційного суду була постановлена за апеляційною скаргою лише захисника, то процесуальні права законного представника ОСОБА_7 , яка не оскаржувала рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в даному конкретному випадку порушено не було.
З огляду на вищевикладене та враховуючи, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги апелянту – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2020 року – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                     ОСОБА_3