Справа № 130/1395/20
Провадження № 22-ц/801/93/2021
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року	Справа № 130/1395/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В., 
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи:
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
відповідачі: Держава Україна в особі Державної казначейської служби, прокурори Жмеринської місцевої прокуратури Гулько Андрій Васильовичй, Киреченко Андрій Володимирович, Хорошун Максим Ярославович, Остапчук Мар`яна Василівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , працівники Жмеринського відділення поліції Головного у правління національної поліції у Вінницькій області Олексюк Володимир Володимирович, ОСОБА_4 та слідчі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Вінницька обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції у Вінницькій області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Порощука П. П. у м. Жмеринка, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення,-
в с т а н о в и в :
30 червня 2020 року ОСОБА_1 подав позов до Держави України в особі Державної казначейської служби, до прокурорів Жмеринської місцевої прокуратури Гулька А. В., Киреченка А. В., Хорошуна М. Я., Остапчук М. В., Омельчук А. В., Шаравського Б. О., працівників Жмеринського відділення поліції Головного у правління національної поліції у Вінницькій області Олексюка В. В., Рощепи А. А. та слідчих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Вінницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, спричиненою бездіяльністю в кримінальних справах.
Позов мотивовано тим, що відповідачі з 2016 року здійснюють провадження по кримінальних провадженнях, розпочатих за заявами позивача, а саме № 42018021130000023 від 10.05.2018 за ч.1 ст.384 КК України; № 42018021130000058 від 16.11.2018 за ч.1 ст.384 КК України; № 42018021130000022 від 10.05.2018 за ч.1 ст.382 КК України; № 42017021130000041 від 12.06.2018 за ч.1 ст.358 КК України; № 42017021130000047 від 29.06.2017 за ч.1 ст.296 КК України; № 42016021130000020 від 12.08.2016 за ч.1 ст.165 КК України; № 42017021130000045 від 16.06.2017 за ч.1 ст.367 КК України; № 42018021130000059 від 19.11.2018 за ч.1 ст.384 КК України; № 42018021130000060 від 19.11.2018 за ч.1 ст.356 КК України; № 42017021130000020 від 21.03.2017 за ч.1 ст.384 КК України, порушуючи вимоги кримінального процесуального законодавства України щодо розумних строків таких проваджень. Розмір моральної шкоди позивач визначив виходячи зі свого похилого віку, порушення його права на швидке, неупереджене слідство та зміну його укладу життя та просив суд стягнути з відповідачів пропорційно на його користь 100 000 грн. Способом захисту вказав ст.ст.1173, 1174 ЦК України, рішення Конституційного суду України від жовтня 2001 року у справі №1-36/2001 та ст.13 Європейської конвенції з прав людини від 04.11.1950.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивовано тим, позивач у відповідності до 1176,1174, 1167 ЦК України та ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав доказів, що підтверджують протиправні дії чи бездіяльність службових осіб органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Не погодившись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Основні доводи апеляційної скарги полягають у тому, що заявник посилається на незаконність прийнятого рішення у зв`язку з непогодженням висновку суду першої інстанції, вважає, що він не зобов`язаний надавати будь які рішення, які б підтверджували незаконні дії державних органів.
15 грудня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Жмеринської місцевої прокуратури, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на відсутність в апеляційній скарзі аргументів у чому полягає незаконність рішення суду.
Від інших відповідачів відзив у встановлений судом строк не надходив.
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
По справі встановлено та не заперечується сторонами:
-Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 21.05.2019 у задоволені скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А.М., заступника начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Росщепи А.А., начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В. та прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області Омельчук А.В. під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №4216021130000020 від 12.08.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.165 КК України – відмовлено (копія на а.с.4-5);
-Постановою Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 червня 2019 року  по справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В.  та старшого слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про відшкодування моральної шкоди (кримінальне провадження № 42017021130000047 від 29.06.2017 за ч.1 ст.296 КК України)  частково задоволено позов та стягнуто  з держави України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн (копія на а.с.6-9);
-Листом першого заступника прокурора Вінницької області Нікітчина Р. від 23.10.2019 №04/2/2-55-19 позивачу ОСОБА_1 повідомлено, що в ході вивчення стану досудового розслідування відповідних кримінальних проваджень установлено грубі порушення вимог ст.ст.2, 9, 28 КПК України щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування у розумні строки (копія на а.с.10);
-Листом заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кириченка А.В. від 08.04.2019 №74-72-16 ОСОБА_1 повідомлено, що Жмеринською місцевої прокуратурою розглянуто його скаргу на недотримання розумних строків під час досудового розслідування ряду кримінальних проваджень. Вивченням стану досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень установлено, що слідчими слідчого відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та Барського ВП Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області допущено в останніх тяганину (копія на а.с.11).
Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з держави моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю органів досудового розслідування, які протягом тривалого часу не завершили розслідування у цілому ряді кримінальних проваджень.
Завдання моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частини перша статті 23 ЦК України).
Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з положеннями статті 1176 ЦК України, якою врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Оскільки у справі що розглядається йдеться про шкоду, спричинену фізичній особі бездіяльністю посадових осіб органів, що здійснюють досудове розслідування, та прокуратури, то відповідно до положень частини шостої статті 1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах.
Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Суд першої інстанції, розглядаючи цю справу, дійшов висновку про недоведеність, необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову, зокрема:
- недоведеність позивачем незаконності дій/бездіяльності посадових осіб всіх відповідачів;
- недоведеність позивачем факту нанесення йому шкоди саме посадовими особами відповідачів;
- відсутність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями/бездіяльністю посадових осіб відповідачів та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов (моральна шкода в розмірі 100 000 грн., яку позивач просив стягнути пропорційно з усіх відповідачів).
Апеляційний суд погоджується з висновками, зробленими судом першої інстанції, з таких підстав.
Позивач зазначив, що він є ініціатором ряду кримінальних проваджень, а саме: 
- № 42018021130000023 від 10.05.2018 за ч.1 ст.384 КК України; 
- № 42018021130000058 від 16.11.2018 за ч.1 ст.384 КК України;
-№ 42018021130000022 від 10.05.2018 за ч.1 ст.382 КК України; 
- № 42017021130000041 від 12.06.2018 за ч.1 ст.358 КК України; 
- № 42017021130000047 від 29.06.2017 за ч.1 ст.296 КК України; 
- № 42016021130000020 від 12.08.2016 за ч.1 ст.165 КК України; 
- № 42017021130000045 від 16.06.2017 за ч.1 ст.367 КК України; 
- № 42018021130000059 від 19.11.2018 за ч.1 ст.384 КК України; 
- № 42018021130000060 від 19.11.2018 за ч.1 ст.356 КК України; 
- № 42017021130000020 від 21.03.2017 за ч.1 ст.384 КК України.
В усіх цих провадженнях тривалий час слідчі та прокурори є бездіяльними, при цьому позивач не зазначив хто конкретно з відповідачів та який стосунок має до кожного з перелічених проваджень, в чому полягає бездіяльність відповідних осіб, чим вона підтверджується.
Суд зауважує, що ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 21.05.2019 відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А. М., заступника начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Росщепи А. А., начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В. В. та прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області Омельчук А. В. під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 4216021130000020 від 12.08.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.165 КК України (копія на а.с.4-5), тобто бездіяльність зазначених осіб по цьому провадженню відсутня.
Також слід зазначити, що по кримінальному провадженню № 42017021130000047 від 29.06.2017 за ч.1 ст.296 КК України ОСОБА_1 вже звертався з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В.  та старшого слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про відшкодування моральної шкоди та Постановою Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто  з держави України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн (копія на а.с.6-9), доказів бездіяльності зазначених осіб за період, що не охоплений Постановою Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 року, матеріали даної цивільної справи не містять.
Будь-яких інших належних та допустимих доказів стосовно предмету позову матеріали справи не місять, з наданих позивачем доказів неможливо встановити його статус у кримінальних провадженнях, про які він зазначає.
Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що бездіяльність посадових осіб відповідачів доведена не була. Докази оскарження позивачем бездіяльності відповідачів у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством, в матеріалах справи відсутні.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Також частиною першою статті 81 ЦПК на кожну сторону покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина друга статті 78 та частина перша статті 89 ЦПК України).
Ураховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження бездіяльності відповідачів та як наслідок спричинення моральної шкоди позивачеві.
Наведене в апеляційній скарзі не спростовує вірних висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.
З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук