ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2021 р. 	Справа № 520/13289/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 (суддя Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 04.12.2020)  по справі № 520/13289/2020
за позовом                ОСОБА_1  
до               Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України                       
про  зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України  (далі по тексту – відповідач, Департамент), в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:
- визнати бездіяльність Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (ЄДРПОУ: 40111732) адреса:01601, м. Київ, вулиця Академіка Богомольця, буд.10, щодо невиплати на користь ОСОБА_1 1972 р.н. (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середнього грошового забезпечення у розмірі 97 122,41 грн. за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 15.10.2019 по 30.06.2020 – протиправною;
- зобов`язати Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України (ЄДРПОУ: 40111732) адреса:,01601, м.Київ, вулиця Академіка Богомольця, буд.10, виплатити на користь ОСОБА_1 1972 р.н. (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток у розмірі 97 122,41 за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 15.10.2019 по 30.06.2020;
- стягнути з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (ЄДРПОУ: 40111732) адреса:, 01601, м.Київ, вулиця Академіка Богомольця, буд.10, на користь ОСОБА_1 1972 р.н. (РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачену суму судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень за рахунок бюджетних асигнувань.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19 лютого 2020 року набрало законної сили рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року, яким було зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 по вересень 2017 року. Вказує, що лише 30.06.2020 на рахунок позивача надійшли кошти в сумі 2956,30 грн.. Позивач вважає, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного проведення повного розрахунку з 15.10.2019 по 30.06.2020, яку позивач розрахував в сумі 97 122,41 грн..
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 по справі № 520/13289/2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано бездіяльність Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (код ЄДРПОУ 40111732, адреса: вул. Академіка Богомольця, буд.10, м. Київ, 01601) щодо невиплати на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.10.2019 року по 30.06.2020 року - протиправною.
Зобов`язано Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України (код ЄДРПОУ 40111732, адреса: вул. Академіка Богомольця, буд.10, м. Київ, 01601) виплатити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 15.10.2019 року по 30.06.2020 року у розмірі 5000,00 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 по справі № 520/13289/2020 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачем пропущено, встановлений положеннями КАС України, строк звернення до суду із зазначеним позовом. Вказує, що вимога позивача про стягнення заробітку є безпідставною, оскільки індексація не входить до складових грошового забезпечення поліцейських. Зазначає, що індексація не є середнім заробітком працівника в розумінні статті 116 КЗпП. Пояснив, що в даному випадку вона була виплачена ОСОБА_1 Департаментом на виконання рішення суду. Тому ототожнення індексації грошового забезпечення із заробітною платою є помилковим, відповідно і наслідки, встановлені статтею 117 КЗпП при вирішенні спірних правовідносин, застосовуватись не можуть.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/9862/19 від 21.11.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправними дії та бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період: листопад 2015, грудень 2015, січень 2016, лютий 2016, березень 2016, квітень 2016, травень 2016, червень 2016, липень 2016, серпень 2016, вересень 2016, жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016, січень 2017, лютий 2017, березень 2017, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017. Зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10,м. Київ,01061 код ЄДРПОУ 40111732) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період: листопад 2015, грудень 2015, січень 2016, лютий 2016, березень 2016, квітень 2016, травень 2016, червень 2016, липень 2016, серпень 2016, вересень 2016, жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016, січень 2017, лютий 2017, березень 2017, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/9862/19 від 19.02.2020 апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 року по справі № 520/9862/19 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій та бездіяльності Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період: листопад 2015 року, грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, березень 2016 року,  квітень 2016 року, травень 2016 року та зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період: листопад 2015 року, грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016 року. Прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 по справі №520/9862/19 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за червень 2016, липень 2016, серпень 2016, вересень 2016, жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016, січень 2017, лютий 2017, березень 2017, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017 та зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за червень 2016, липень 2016, серпень 2016, вересень 2016, жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016, січень 2017, лютий 2017, березень 2017, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017 залишено без змін.
Згідно з ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було виконано вищевказані рішення 30.06.2020, а саме перераховано на банківський рахунок позивача кошти у розмірі 2956,30 грн.(а.с. 31).
Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного проведення повного розрахунку з 15.10.2019 (подання відзиву на позовну заяву по справі №520/9862/19) по 30.06.2020, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме: з 15.10.2019 (подання відзиву на позовну заяву по справі №520/9862/19) по 30.06.2020.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України, публічною службою є, зокрема, служба в органах Національної поліції.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення зі служби в органах поліції індексації грошового забезпечення.
Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.
Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.
За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.
Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.
Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України.
Аналогічна правова позиція висловлена судовою палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20.
Як зазначалося вище, остаточний розрахунок з ОСОБА_1 відповідачем проведено 30.06.2020 (згідно з платіжним дорученням) відповідач перерахував позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 2956,30 (а.с. 31), проте до суду з цим позовом ОСОБА_1 звернувся лише 30.09.2020 (згідно відбитку штемпелю Харківського окружного адміністративного суду на позовній заяві), тобто з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, а також зауважує що позивачем не наведено будь-яких обґрунтувань та не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
В аспекті наведеного слід зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Відповідно до статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Отже, у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень зі спливом значного періоду часу, позивачем мають бути наведено переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Тобто, тягар доказування, в цьому випадку, покладається саме на позивача.
Разом з тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки причинам пропуску строку на звернення позивачем до суду з даним позовом та не вмотивовано висновку про наявність підстав для поновлення цього строку.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
У свою чергу, згідно з ч.ч.3, 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За приписами ст.319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 по справі № 520/13289/2020, а адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без розгляду. 
Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 по справі № 520/13289/2020 скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова