ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/453/21 Справа № 202/7513/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 березня 2021 року                                                        м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2021 року у справі про адміністративне правопорушення, якою на 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючу, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В :
Цією постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 29листопада 2020 року о 22 год. 33 хв. в м.Дніпрі, Індустріальний р-н., вул.Софії Ковалевської,30, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку зі застосуванням технічного приладу Драгер «ARHK-0502» в присутності двох свідків, результат позитивний 1,96%о, чим порушила вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при складанні протоколу їй не було роз`яснено права та обов`язки; вина не підтверджена належними та допустимими доказами, на що суд не звернув уваги.
Вказує, що порушено порядок проходження огляду на стан сп`яніння; в протоколі про адміністративне правопорушення зазначена неправильна назва “Драгера”; протокол складено ще до проведення огляду; за допомогою вказаного в протоколі про адміністративне правопорушення “Драгера” оглянута особа на прізвище ОСОБА_2 ; посилання суду на пояснення свідків які не були допитані в судовому засіданні є нікчемними і не мають доказової сили.
Також зазначає, що відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП виключена Законом; відеоматеріали долучені до матеріалів справи в не процесуальній формі

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник Омелян О.О. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. 
Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі. 
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим. 
Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, яким місцевим судом була надана належна оцінка, зокрема: протоколами про адміністративні правопорушення серії ДПР 18 № 029005 від 29 листопада 2020 року, поясненнями свідків, роздрукованим чеком-квитанціє технічного засобу “Драгер”, актом огляду на стан сп`яніння, рапортами працівника поліції, відеозаписом.
Сукупність вищевказаних доказів, пояснення свідків та наявний в матеріалах справи відеозапис обставин справи повністю узгоджуються між собою та сумнівів у апеляційного суду не викликають.
Що стосується доводів апелянта викладених в апеляційній скарзі то вони були предметом розгляду судом першої інстанції та їм був наданий ґрунтований висновок, з яким погоджується й апеляційний суд.
Так, щодо порушень та виправлень в матеріалах справи слід зазначити наступне.
Так, у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі № 2а-475/09/1370 застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.
Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом.
Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів.
Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.
Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».
При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.
Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Щодо того, що письмові пояснення свідків не можуть вважатися допустимим доказом, то апеляційний суд зазначає, що в суду першої інстанції потреби у виклику свідків не було, оскільки письмові пояснення повністю узгоджуються з матеріалами справи у своїй сукупності та на ряду з іншими доказами доповнюють один одного, а тому сумніву у їх достовірності не виникає.
Щодо відеозапису, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а тому, суд першої інстанції правильно залучив даний відеозапис до справи для повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин.
Інші доводи апеляційної скарги апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). 
Вивчивши матеріали адміністративної справи, оцінивши зібрані у справі докази та давши їм належну оцінку, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_1 дійсно порушила п. 2.9 а ПДР України та її дії містять склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд- 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволенняю
Постанову Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2021 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя А.О. Пістун