ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/121/21 Справа № 205/1777/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

                                       ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                ОСОБА_1 , 
на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Тетяна Сергіївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Ліля Вячеславівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталія Анатоліївна, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Тетяна Сергіївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Ліля Вячеславівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталія Анатоліївна, про визнання договору дійсним, визнання добросовісним набувачем, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив визнати недійсною довіреність, видану від його імені на розпорядження квартирою позивача, визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений між ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4 , скасувати попередні записи про державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідачами та поновити запис про право власності за позивачем, витребувати квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 .
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що  йому належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . Взимку 2018 року він дізнався, що його квартира зареєстрована за невідомою йому особою - ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 27 квітня 2016 року, реєстровий №4657, укладеного між невідомою йому особою продавцем ОСОБА_3 , та покупцем ОСОБА_4 .
       З приводу шахрайських дій відносно належного йому нерухомого майна він звернувся до поліції, у зв`язку із чим, було відкрито кримінальне провадження №ЄРДР 12019040650000302 з правовою кваліфікацією ч.1 ст. 190 КК України.
       Як з`ясувалось, приватним нотаріусом ДМНО Батовою Т.С. 09 лютого 2016 року, реєстровий №252, була посвідчена довіреність, нібито від його імені ОСОБА_1 , на ім`я невідомої особи ОСОБА_2 , зокрема на розпорядження належної йому квартири АДРЕСА_2 .
       Після відкриття кримінального провадження №12019040650000302 на запит прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Соколянського Д.А. приватний нотаріус Батова Т.С. надала документи, на підставі яких була видана оскаржувана довіреність, зокрема копію паспорта НОМЕР_1 , виданого Корольовським РВ УВМС України в Житомирській області 21.12.2004 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя. З наданої копії паспорту вбачається, що на фото паспорта зовсім інша особа, до того ж 21 грудня 2004 року у Корольовському РВ УВМС України в Житомирській області він паспорт не отримував, навіть жодного разу не перебував у цьому місті. Його паспорт громадянина України НОМЕР_2 був виданий Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 12 травня 2008 року.
       Також на вимогу прокурора приватний нотаріус Златова Н.А. надала копію договору купівлі-продажу від 27 квітня 2016 року, реєстровий №4657, укладеного між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4 , а також документи, на підставі яких був посвідчений даний договір, зокрема копію паспорту ОСОБА_3 , копію паспорта ОСОБА_4 , а також копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_2 на підставі довіреності від 09 лютого 2016 року від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , посвідчений 17 березня 2016 року приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. за реєстровим №498.
       Позивач зазначає, що жодних довіреностей на нотаріальних бланках з питання розпорядження належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_3 не підписував та не надавав, тому подальше відчуження спірної квартири проводилось проти його волі та без його відома.
       У квітні 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним, визнання добросовісним набувачем.
        В якому посилаючись на викладені обставини просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнати ОСОБА_4 добросовісним набувачем зазначеної квартири.
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2019 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволені його позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві. 
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги  ОСОБА_4  надала суду відзив, в якому посилається на необгрунтованість скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволеню.
Відповідно ст.367 ЦПК України колегія суддів переглядає справу в межах вимог апеляційної скарги, тобто в межах вирішенням питання стосовно позовних вимог ОСОБА_1 . В іншій частині рішення не оскаржується.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що  ОСОБА_1  належить на праві власності квартира, яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 29 серпня 1996 року виданого виконкомом міської Ради народних депутатів /том І а.с.25/ .
З відомостей наданих КП «ДМБТІ» ДОР вказано, що в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_4 , містяться відомості про право власності ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 серпня 1996 року виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів відповідно з розпорядженням №6/942-96, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №265п за реєстровим №64 /том І а.с.101/.
Приватним нотаріусом ДМНО Батовою Т.С. 09 лютого 2016 року посвідчено довіреність, зареєстровану в реєстрі за №252, від імені ОСОБА_1 , якою уповноважено ОСОБА_2 бути його представником як власника належної йому квартири АДРЕСА_3 , зокрема, розпоряджатися (продавати) вказану квартиру, на умовах які будуть визначені ним самостійно, виходячи із розумної доцільності, а також представляти його інтереси у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та органами з питань, пов`язаних із укладенням та належним оформленням попереднього договору, договору купівлі-продажу /том І а.с.12, 13/.
17 березня 2016 року між ОСОБА_2 діючим на підставі довіреності від 09 лютого 2016 року від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кокосадзе Л.В. /том І а.с.16/.
27 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Златовою Н.А. /том І а.с.14-15/.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2017 року визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 /том І а.с.200-202/.
В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Соборного ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про кримінальне правопорушення (том І а.с.27), на підставі якої розпочато кримінальне провадження №12019040650000302 від 05 лютого 2019 року, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України /том І а.с.28/.
Крім того, в квітні 2019 року ОСОБА_4 звернулась до Шевченківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, відомості про яке в ЄРДР внесено на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, за №12019040640001021 від 27 квітня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України /том І а.с.197,198/.
Відомостей щодо завершення вказаних кримінальних проваджень, прийнятих рішень за результатами розслідування суду не надано.
Звертаючись з позовними вимогами заявник зазначає, що на укладання довіреності на ім`я ОСОБА_2 щодо розпорядження спірною квартирою він своїє згоди не надавав, та при її посвідченні правочин було здійснено невідомою особою.
Згідно відповіді приватного нотаріуса Батової Т.С. 09 лютого 2016 року за посвідченням довіреності на представництво та розпорядження квартирою АДРЕСА_3 до нотаріуса зверталась інша особа з іншим паспортом, а ні ОСОБА_1 /том І, а.с.244/.
При розгляді справи заявник надав пояснення, з яких встановлено, що ОСОБА_1 у 2008 році втратив свій паспорт та у травні 2008 отримав новий АН 701094, копію якого надав з позовною заявою. Однак будь-яких доказів на підтвердження даних обставин заявником надано не було, також не було надано відомостей щодо втраченого паспорту, виходячи з того що дані обставини є суттєвими, оскільки при посвідченні оскаржуваної довіреності нотаріусу було надано паспорт ОСОБА_1 виданий у грудні 2004 року.
Крім того, як вбачається з довіреності від 09 лютого 2016 року при встановлені особи ОСОБА_1 зазначено інформацію щодо РНОКПП НОМЕР_3 , який співпадає з наданою заявником копією картки фізичної особи-платника податків, той же номер зазначено й в позові та апеляційній скарзі. Однак, РНОКПП не було зазначено в паспорті ОСОБА_1 від 21 грудня 2004 року, так як заявником не зазначалось про його втрату.
Також матеріали справи не містять будь-яких доказів підтверджуючих, що документи на підставі яких було посвідчено оскаржувану довіреність було підроблено. Саме посилання заявника на дані обставини не можуть бути безперечними та допустимими доказами в розумінні ст.81 ЦПК України.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги зокрема, лист приватного нотаріуса ДМНО Батової Т.С., та факт відкритого кримінального провадження №12019040650000302 від 05 лютого 2019 року, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України є неналежними, оскільки жодним чином не свідчать про підробку довіреності від 09 лютого 2016 року.
Виходячи з викладеного, суд першої інстнції прийшо до правильного висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів того, що довіреність, яка видана від імені ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_2 , РНКОПП НОМЕР_4 , на розпорядження квартирою АДРЕСА_3 , посвідчена приватним нотаріусом ДМНО Батовою Т.С. 09 лютого 2016 року, реєстровий №252, посвідчена із недодержанням сторонами вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України ОСОБА_1 не надано.
Таким чином, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог в частині визнання недійсною вказану довіреність та те, що договір купівлі-продажу від 17 березня 2016 року, який було укладено між ОСОБА_2 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності від 09 лютого 2016 року, та ОСОБА_3 , що було попередньо укладено перед договором від 27 квітня 2016 року, заявником не оскаржується, тому відсутні підстави для визнання недійсним правочину щодо купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2016 року недійсним.
       Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), прийшов до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог. Враховуючи надані докази на підтвердження недійсності оскаржуваних правочинів колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відсутність підстав для визнання недійсною довіреність та договір купівлі-продажу, оскільки за матеріалами справи неможливо встановити підроблення документів під час здійснення правочинів. 
       Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
       Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2019 року – залишити без змін.        
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 
Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                                        М.О. Макаров