Номер провадження: 33/813/79/21 
Номер справи місцевого суду: 523/14648/20
Головуючий у першій інстанції Шкуренков М. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2021 року                                                                         м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Князюк О.В., за участю секретаря судового засідання Бикової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень та позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, строком на один рік.
Встановлено, строк позбавлення спеціального права на керування транспортними засобами обчислювати з дня ухвалення постанови, а саме з 21.10.2020 року. У разі ухилення ОСОБА_1 від здачі посвідчення водія, яке посвідчує його право на керування транспортними засобами, то строк позбавлення його права керування усіма видами транспортних засобів строком на один рік, обчислювати з дня здачі або вилучення посвідчення водія Управлінням патрульної поліції в Одеській області.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 гривень.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду 26.11.2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не повно з`ясовано усі фактичні обставини справи. Не досліджено та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, вважає, що суд формально підійшов до вивчення обставин справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.
Стосовно порушення координації руху та порушення мовлення, ОСОБА_1 пояснила, що це пов`язано з порушенням сну через щільний графік роботи. Стосовно різкого запаху алкоголю з порожнин рота, то вказаний факт і повинен довести шляхом проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_1 також звертає увагу суду апеляційної інстанції на факт порушення поліцейськими повноважень та вимог чинного законодавства. Зазначає, що у працівника патрульної поліції ОСОБА_2 не було законних повноважень та підстав зупиняти автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . 
Апелянт свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, та вважає, що провадження у справі повинно бути закрите у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
ОСОБА_1 зазначає, що працівниками поліції було порушено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, а саме у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.
З огляду на зазначене в апеляційній скарзі, вважає, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на винні дії ОСОБА_1 , щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 у судове засідання, яке було призначено на 21.10.2020 року не з`явилася.
У зв`язку з цим та враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.277 КУпАП, суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності. 
Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Суд приходить до висновку, що причина пропуску строку ОСОБА_1 на апеляційне оскарження, є обґрунтованою, тому строк на апеляційне оскарження постанови суду підлягає поновленню.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Постановою Одеського апеляційного суду від 10.02.2021 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду – задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Відсутність належного сповіщення ОСОБА_1 про дату час та місце слухання справі позбавило його можливості на ефективний захист. Суд першої інстанції розцінив її неявку в судове засідання як затягування розгляду справи, проте матеріали справи не містять доказів належного сповіщення особи про розгляд справи, її було позбавлено права надати пояснення, зробити зауваження на адміністративний протокол тощо.
Апеляційний суд критично ставиться до належного повідомлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності про дату, час та місце розгляду справи, оскільки вказана дата у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме місяць, містить виправлення невідомого часу та походження.
Таким чином, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 яку не було належним чином сповіщено про час та місце розгляду справи, не забезпечивши повноту, всебічність і об`єктивність судового розгляду, суд першої інстанції припустився формального розгляду справи, не з`ясував всіх обставин, дійшов висновку, який не ґрунтується на вимогах Закону.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з п. п. 2-7 Розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України, 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан алкогольного сп`яніння воді транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.
Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Відповідно до положень п. 1.3, п. 3.3. Розділу ІІІ «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції».
Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.
Відповідно до п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».
У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.
Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст.124 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно мало місце порушення водієм правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
У відповідності до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з протоколу адміністративного правопорушення від 21.09.2020 року серії ДПР18 № 525452, що ОСОБА_1 21.09.2020 року о 03 год 30 хв, керувала автомобілем марки «Сузукі» держ. номер НОМЕР_1 по вулиці Заболотного в м. Одесі з ознаками алкогольного сп`яніння (порушення мовлення, порушення координації рухів, різкий запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась у присутності двох свідків.
10 лютого 2021 року у судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 – адвокат Грубніков В.І. Представник апеляційну скаргу підтримував, просив суд її задовольнити в повному обсязі.
Представник апелянта зазначив, що дана інформація зазначена в рішенні суду та протоколі про адміністративні правопорушення не відповідає дійсності.
ОСОБА_1 звертає увагу суду на той факт, що порушення координації руху та мовлення, пов`язано з порушенням сну через щільний графік роботи. Апелянт вважає твердження працівника патрульної поліції щодо різкого запаху алкоголю з порожнин рота необ`єктивною позицією, так як, запах з рота залежить від фізіологічних вад кожної окремої людини, а також те, що даний факт і повинен бути підтверджений шляхом проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Також апелянт вказує, що працівниками поліції було порушено вимоги Закону України «Про Національну поліцію», щодо зупинення автомобіля під керуванням ОСОБА_1 а саме ч. 1 статті 18 вказаного закону.
Апеляційний суд приймає до уваги зазначені доводи апеляційної скарги, та вважає за необхідне вказати, що протокол про адміністративне правопорушення не містить даних щодо причини зупинки транспортного засобу «Сузукі» держ. номер НОМЕР_1 , що суперечить вимогам ст. 256 КУпАП.
Суд відхиляє доводи апелянта щодо зауважень наданих до пояснень свідків, які наявні в матеріалах справи, оскільки вказані факти не знайшли свого підтвердження, а пояснення надані та долучені до матеріалів справи відповідно до вимог законодавства.
Також, апеляційний суд приймає до уваги доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в матеріалах справи про адміністративне правопорушення направлення на огляд водія транспортного засобу до медичної установи, з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. 
З огляду на зазначене, апеляційний суд вказує, що провина водія підтверджується лише протоколом про адміністративне правопорушення, який не може бути визнаний беззаперечним доказом вини особи, оскільки за своєю правовою природою протокол не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
За таких обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є суперечливими.
Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).
ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).
Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на винні дії ОСОБА_1 щодо керування нею транспортним засобом у стані сп`яніння, тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо винних дій ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, всупереч ст. 245 КУпАП, не сприяв своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам.
Доводи апелянта у скарзі, що матеріали справи не містять доказів щодо його винних дій у вчиненні правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, прийняті до уваги і є підставою для скасування постанови суду.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП).

Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність та обґрунтованість винесеної постанови і приймає, у тому числі, рішення про скасування постанови та закриття провадження у справі (ст. 293 КУпАП).
Приймаючи до уваги, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на винні дії ОСОБА_10 щодо керування ним транспортним засобом у стані сп`яніння, тому суд дійшов висновку, що провадження в адміністративній справі підлягає закриттю з підстав п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року– скасувати.
Закрити провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення з підстав п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                                 О.В. Князюк