ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року	Львів	Справа № 140/16833/20 пров. № А/857/1815/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Міст Експрес» на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року про відмову в забезпеченні позову у справі №140/16833/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Міст Експрес» до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції- Димарчук Т.М., час ухвалення – у письмовому провадженні, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного тексту – 11.12.2020),-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Міст Експрес» 09.12.2020р. звернулося з позовом до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 16.11.2020 №ВЛ-1239/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС в сумі 94460 грн.
Крім цього, позивачем 09.12.2020 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 16.11.2020 № ВЛ-1239/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС до набрання рішенням суду в даній справі законної сили.
Заява обґрунтована тим, що постанова про сплату штрафу у випадку не оплати протягом місяця часу буде пред`явлена до виконання шляхом накладення арешту на поточний рахунок ТзОВ «Торговий дім «Міст Експрес» тобто з 17.12.2020. Відповідач може звернутися до примусового виконання оскаржуваної постанови і поточні рахунки товариства можуть бути арештовані. Крім того, виконання стягнення до судового рішення спричинить порушення конституційного права позивача володіти і розпоряджатися власністю, яка йому належить.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга в якій зазначає, що вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зокрема суть доводів апелянта зводиться до того, що постанова відповідача про накладення штрафу є виконавчим документом, який відповідачем надісланий на виконання та 21.12.2020р. відкрито виконавче провадження. Крім цього винесені постанови про розшук майна боржника та арешт коштів. Зазначає, що виконання стягнення до судового рішення спричинить порушення конституційного права позивача володіти і розпоряджатися власністю, яка йому належить. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача  апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у скарзі, просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити. Крім цього, просила врахувати, що державним виконавцем винесено постанов про  розшук майна боржника, якою оголошено розшук 100 транспортних засобів позивача та один транспортний засіб арештовано та передано на зберігання на спецмайданчик.
Відповідач в судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 16.11.2020 Управлінням Держпраці у Волинській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ВЛ-1239/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС в сумі 94460 грн.
Суд першої інстанції в задоволенні заяви відмовив з тих підстав, що відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Проте, колегія суддів апеляційного  суду не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ст. 151 КАС України адміністративний позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частиною 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема  через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Відповідно до п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема, і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють згідно з ч. 4 ст. 150 КАС України дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.
При розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; необхідності у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.
Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS №005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» (Заява №50389/99) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008; Заява №22014/04; остаточне 17.10.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
Таким чином обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Як слідує з матеріалів справи, постанова про накладення штрафу звернута до виконання та державним виконавцем вчиняються виконавчі дії, зокрема накладено арешт на рахунки, оголошено у розшук 100 транспортних засобів, один транспортний засіб арештовано та він поміщений на спецмайданчик.
Крім цього, на позивача, який є боржником у виконавчому провадженні, покладається обов`язок сплатити додаткові витрати у вигляді виконавчого збору, чим, на думку колегії суддів, також буде заподіяно шкоду правам, свободам та інтересам позивача.
Відповідно в разі задоволення позовних вимог для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат у випадку стягнення з нього відповідної суми штрафу.
У подальшому, у разі протиправності оскаржуваної постанови, що буде досліджуватись під час розгляду цього адміністративного спору по суті, позивач матиме змогу поновити порушені права та інтереси шляхом подачі значної кількості судових позовів, наприклад, про скасування рішень державного виконавця, стягнення з бюджету безпідставно сплачених коштів тощо. А це, у свою чергу, призведе до значних витрат коштів та часу як учасників справи, так і державних установ, пов`язаних із судовим розглядом декількох справ.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заявником в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову наведено достатні аргументи, які підтверджують, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, обраний спосіб забезпечення позову є співмірним, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.  
Крім цього, вході розгляду даної заяви,  не надано жодного доказу на підтвердження того, що даним заходом забезпечення позову може бути завдана більша шкода, ніж та, якій можна запобігти, натомість заявником доведено, що застосуванням даного заходу можна запобігти значно більшій шкоді, ніж та, яка може бути завдана.
З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії Постанови Управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ВЛ-1239/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС від 16.11.2020 р. до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили підлягає до задоволення.
Вказані вище обставини не враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у даній справі. 
Судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції  скасуванню та апеляційним судом приймається нове рішення  про задоволення клопотання про забезпечення позову з наведених вище підстав.
Керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Міст Експрес» - задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року про відмову в забезпеченні позову у справі №140/16833/20 – скасувати та прийняти постанову, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Міст Експрес» про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити дію Постанови Управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ВЛ-1239/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС від 16.11.2020р. до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. Я. Макарик  	
Повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 17.03.2021р. у зв`язку із тим що член колегії-суддя Бруновська Н.В. з 09.03.2021р. по 16.03.2021р. перебувала у відпустці.