Дата документу 09.03.2021 Справа № 335/6776/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 335/6776/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
№ 22-ц/807/247/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2021 року        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ ПФУ в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних,

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2011 по справі № 2а-9064/11 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_2 пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком починаючи з 06.03.2010 по 23.07.2011, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.
Постанова суду набрала законної сили 11.07.2013.
Крім того, постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 по справі № 337/6444/14-а зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_2 з 06.04.2014 року державну пенсію в обсязі не нижче 8-ми розмірів прожиткового мінімуму для осіб, яки втратили працездатність та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю обсязі 75 розмірів прожиткового мінімуму для осіб, яки втратили працездатність, за відрахуванням фактичного отриманих сум.
Постанова суду набрала законної сили 10.12.2014.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2018 по справі № 337/6444/14-а замінено у виконавчому провадженні стягувача з ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 та замінено сторону боржника з управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних розміром 26 566,22 грн. за період з 11.07.2013 по 30.03.2018 на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2011 у справі № 2а-9064/2011, інфляційні втрати та 3% річних розміром 31 116,50 грн. за період з 10.12.2014 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 у справі № 337/6444/14-а.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати розміром 24 083 грн. 22 коп., та 3% річних розміром 2 483,00 грн. 00 коп., нарахованих на суму заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2011 року у справі № 2а-9064/2011 за період з 11.07.2013 року по 30.03.2018 року, всього стягнути 26 566 грн. 22 коп.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати розміром 27 348 грн. 50 коп. та 3% річних розміром 3 768 грн. 00 коп., нарахованих на суму заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням постанови Хортиць кого районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 у справі № 337/6444/14-а за період з 10.12.2014 року по 31.05.2020 року, всього стягнути 31 116 грн. 50 коп.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ГУ ПФУ в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено грошове зобов`язання щодо перерахунку та відповідно виплати пенсії, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з грошових коштів на загальну суму 71515 грн.50 коп.(а.с.23)

За п. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами тієї особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

Пунктом 1 ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2011 по справі № 2а-9064/11 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_2 пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком починаючи з 06.03.2010 по 23.07.2011, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2013 постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2011 по справі № 2а-9064/2011 залишено без змін.
Постанова суду набрала законної сили 11.07.2013.

Судове рішення по справі № 2а-9064/2011 було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, однак відповідачем було лише здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 17 534,06 грн., що підтверджується листом відповідача від 08.09.2014 № 166/Ч-9. В кінці березня 2018 року позивачу були виплачено суму заборгованості на виконання постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2011 по справі №2а-9064/2011.

Крім того, постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 по справі № 337/6444/14-а зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Хортицького районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплачувати ОСОБА_2 з 06.04.2014 року державну пенсію в обсязі не нижче 8-ми розмірів прожиткового мінімуму для осіб, яки втратили працездатність та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю обсязі 75 розмірів прожиткового мінімуму для осіб, яки втратили працездатність, за відрахуванням фактичного отриманих сум.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014 постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 по справі № 337/6444/14-а залишено без змін.

Постанова суду набрала законної сили 10.12.2014.

Судове рішення по справі № 337/6444/14-а було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, однак відповідачем було лише здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 22 934,16 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з грошових коштів на загальну суму 71 515 грн. 50 коп.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2018 по справі № 337/6444/14-а замінено у виконавчому провадженні стягувача з ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 та замінено сторону боржника з управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Позивач (спадкоємець) успадкував кошти, які УПФУ був зобов`язаний сплатити ОСОБА_2 (спадкодавцю).

Відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц), від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Верховний Суд, серед іншого, при вирішенні спорів з питання тривалого невиконання судового рішення державою, посилався на усталену практику ЄСПЛ, зауваживши, що ефективне правосуддя включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

ЄСПЛ з цього приводу зазначає, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, що перебувають у державній власності, чи які контролює держава, виконувались відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Важливо й те, що невиконання судових рішень державою не може бути виправдано нестачею коштів. Та більше, забезпечення достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим зобов`язанням саме держави.

У справі встановлено, що на виконання постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.09..2011 року по справі № 2а-9064/2011 відповідачем було проведено перерахунок пенсії, в результаті якого нараховано 17534,06 грн.

На виконання постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 року у справі № 337/6444/14-а, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача та нараховано 22934,16 року.

Однак, вказане грошове зобов`язання відповідач не виконав та не виплатив позивачу зазначену суму коштів.

Згідно з розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання за постановою суду від 20.09.2011 у справі № 2а-9064/2011 за період з 11.07.2013 по 30.03.2018, інфляційні втрати за вказаний період становлять 24083,22 грн., а 3% річних складають 2483,00 грн.

Згідно з розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання за постановою суду від 21.10.2014 у справі № 337/6444/14-а за період з 10.12.2014 по 31.05.2020, інфляційні втрати за вказаний період становлять 27 348,50 грн., а 3% річних складають 3768,00 грн.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області розрахунки позивача не спростовані, власні розрахунки не надані ані в суді першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу. 

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог.

Посилання скаржника на те, що грошові кошти не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України є безпідставними. Разом із тим, відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої неї відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія та вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381, 382  ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 9 березня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков