ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 березня 2021 року
м. Харків

справа № 629/2727/20 
провадження № 22ц/818/748/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів - Бурлака І.В., Маміної О.В.,

імена (найменування) сторін:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни – представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 вересня 2020 року в складі судді Мицик С.А., 

у с т а н о в и в:

В червні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Гребенюка Олександра Сергійовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим , що 30 грудня 2015 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 2 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Однак умови кредитного договору відповідачка не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 22 квітня 2020 року склала суму в загальному розмірі 21 325,01 грн (заборгованість за тілом кредиту – 13 516,23 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту – 13 516,23 грн, 6317,11 грн – заборгованість за простроченими відсотками, штрафи - 500,00 (фіксована частина) грн та 991,67 (процентна складова).
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 2 102,00 грн судового збору. 

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 вересня 2020 року позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 грудня 2015 року № б/н в розмірі 13 516,23 грн та 1 332,52 грн судового збору. Позов в іншій частині залишено без задоволення.
Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості. 

21 жовтня 2020 року Крилова Олена Леонідівна – представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в задоволенні позову в указаній частині, оскільки банк надав кредит, а відповідачка його не повернула. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно послався на правову позицію, яка міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в матеріалах справи відсутні обгрунтовані заперечення відповідачки та відповідні докази проти вимог позивача. 

ОСОБА_1 з заявою про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції не зверталася, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення в частині стягнення тіла кредиту та в частині вирішення спору про стягнення штрафів не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за відсотками не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 30 грудня 2015 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 2 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що розміщені в рекламному буклеті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 22 квітня 2020 року заборгованість склала суму в загальному розмірі 21 325,01 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Термін дії картки № НОМЕР_1 – серпень 2019 року.

Картка тричі перевипускалась.

Строк дії останньої картки - № НОМЕР_2 – лютий 2022 року.

Початковий кредитний ліміт в подальшому змінювався (його було збільшено та зменшено), що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 . Остання зміна кредитного ліміту відбулася 16 травня 2019 року.

ОСОБА_1 користувалася кредитним коштами, що підтверджується випискою банку. 

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. 

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 

Із письмових пояснень Полфьорової Яни Володимирівни – представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що на час укладення договору діяла процентна ставка в розмірі 43,20% річних, станом на 30 вересня 2019 року заборгованість за процентами становила суму в розмірі 130,96 грн. За період з 01 жовтня 2011 року до 29 лютого 2020 року заборгованість за процентами нараховувалась за ставкою 43,20% річних та становить суму в розмірі 2 431,59 грн із розрахунку: 13 516,23 грн (заборгованість за тілом кредиту) х 43,20% : 365 : 100 х 152 дні. 
Таким чином розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року складає 2 562,55 грн (130,96 грн + 2 431,59 грн), який відповідачкою не спростовано.

З огляду на викладене, правових підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом за договором від 30 грудня 2015 року № б/н в розмірі 2 562,55 грн у суду першої інстанції не було.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом за договором від 30 грудня 2015 року № б/н в розмірі 2 562,55 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджуються - за подачу позовної заяви в розмірі 2 102,00 грн; за подачу апеляційної скарги - в розмірі 3 153,00 грн (а. с. 1, 83).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню  судовий збір в загальному розмірі  2 102,00 грн із розрахунку: 6 317,11 грн (позовні вимоги) :   2 562,55 грн (задоволені позовні вимоги) = 2,5; 2 102,00 грн : 2,5 = 840,80 грн; 3 153,00 грн : 2,5 = 1 261,20 грн (1 261,20 грн + 840,80 грн). 

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни – представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 вересня 2020 року скасувати в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та ухвалити в цій частині нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредитом від 30 грудня 2015 року № б/н в розмірі 2 562,55 грн (дві тисячі п`ятсот шістдесят дві грн 55 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві грн 00 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 05 березня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

О.В.Маміна