П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8910/20	
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого судді:  Шляхтицького О.І.
          суддів: Семенюка Г.В. ,  Домусчі С.Д. 
          розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 по справі № 420/8910/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій щодо невиплати в повному розмірі грошової індексації,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення позивача за період з 28.12.2015 по 31.01.2020 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 28.12.2015 по 28.02.2018  – січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 31.01.2020 – березень 2018 року з врахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 28.12.2015 по 31.01.2020 включно в сумі 156 716,16 грн із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 28.12.2015 по 28.02.2018  - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 31.01.2020 – березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що у період проходження позивачем військової служби з 28 грудня 2015 року по 31 січня 2020 року відповідачем не в повному обсязі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, а тому відповідач має бути зобов`язаний судом нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив, у якому зазначило, оскільки відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. При цьому, в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з січня 2016 року по лютий   2018 року у Міністерства оборони України не було, фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Крім того, відповідач зазначає, що до 01.12.2015 року, базовий місяць змінювався при зростанні грошових доходів населення, що також враховуючи початок зарахування на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 – грудень 2015 року – свідчить про неможливість застосування для обрахунку індексації грошового забезпечення позивача січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін. До того, ж березень 2018 року є базовим місяцем при розрахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовців у зв`язку із підвищенням посадових окладів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 13 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 - задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 28.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003  №1078.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що конкретними фактичними обставинами є підвищення посадових окладів військовослужбовців в січні 2008 та березні 2018 року відповідно до рішення Уряду. Відповідач в даному випадку не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, в частині задоволення позовних вимог, військова частина НОМЕР_1 також подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме не досконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- судом першої інстанції не враховано того факту, що до 01.12.2015, базовий місяць змінювався про зростанні грошових доходів населення, тому ніяким чином для позивача він не може бути встановлений з 01.01.2008;
- суд першої інстанції не звернув увагу на те, що наданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам законодавства та є необ`єктивним.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку наявність підстав для їх часткового задоволення.

Обставини справи.
Суд першої інстанції встановив, що у період з 28.12.2015 по 06.03.2019 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 -Б, з 06.03.2019 по 19.03.2019 у військовій частині НОМЕР_2 -А, з 19.03.2019 по 04.12.2019 у військовій частині НОМЕР_2 -Б, з 04.12.2019 по 19.12.2019 у військовій частині НОМЕР_3 , з 19.12.2019 по теперішній час у військовій частині НОМЕР_2 -Б та весь час (з 28.12.2015 по теперішній час) зарахований на грошове забезпечення у військовій частини НОМЕР_1 .
15 січня 2020 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 28.12.2015 по 28.02.2018 в сумі 84 049,37 грн та провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 по теперішній час та продовжувати виплату відповідно до вимог чинного законодавства (аркуш справи 14).
Листом № 475/4/350 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення у вказаний період здійснювалася відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України, викладених у листі від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2, що разом з відсутністю будь-яких обґрунтувань (розрахунків) заявлених позивачем сум свідчить про відсутність підстав для задоволення його вимог щодо виплати (перерахунку) індексації та відповідної компенсації (аркуш справи 15), що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. 
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у період проходження служби з 28.12.2015 по 28.02.2018 підвищення посадового окладу позивача за посадою відбулось у січні 2008 року, тому обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації має здійснюватись наростаючим підсумком за цей період.
Також, суд першої інстанції зазначає, що підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2019 року у відповідача були відсутні, а у період з грудня 2018 року по січень 2020 року позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення із застосуванням базового місяця березень 2018 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 31.01.2020 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року з врахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 не підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції частково правильними і такими, що відповідають вимогам статей  2,  6,  8,  9,  73,  74,  75,  76,  77,  78 КАС України,  Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XI,  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII,  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статей 1 та статей 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частинами 2,3 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ.
Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно статті 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону).
Відповідно до статті 6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018 по справі №825/874/17.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на виплату індексації грошового забезпечення за період з 28.12.2015 по 28.02.2018, та за цих підстав відхиляє доводи апелянта – військової частини НОМЕР_1 .
Щодо вимог про застосування при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з 28.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 28.12.2015 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018  по 31.01.2020 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003  №1078, апеляційний суд зазначає таке.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Враховуючи вищенаведене вбачається, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що відповідач на час розгляду даної справи не здійснював будь-якого розрахунку суми індексації грошового забезпечення позивача, в тому числі і встановлення базового місяця для її здійснення.
За таких умов відсутні підстави вважати, що відбулося порушення прав позивача щодо застосування відповідачем базового місяця, який на думку позивача повинен застосовуватись.
Виходячи з положень статті 5 КАС України захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому. Оскільки виплату та розрахунок індексації відповідачем проведено не було, тому в даному випадку право позивача щодо застосування певного базового місяця, з яким він не погоджується, не є порушеним.
Таким чином, оскільки відповідачем на час виникнення спірних правовідносин не вчинялося будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення позивачу, тому наразі відсутні підстави для висновку, що має місце порушення прав апелянта, пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації за період з 28.12.2015 по 28.02.2018, а отже доводи апелянта ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» відсутні.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19.
З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку саме про передчасність позовних вимог щодо застосування при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року, березень 2018 року.
Апеляційний суд наголошує, що у разі незгоди з подальшими діями відповідача щодо визначення базового місяця, розміру нарахування та виплати індексації, позивач не позбавлений можливості звернутися з захистом порушених прав до суду.
Стосовно інших посилань апелянтів апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, апеляційним судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, висновок суду першої про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 28.12.2015 по 28.02.2018, ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права та суперечить матеріалам справи.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 28.12.2015 по 28.02.2018.
Однак, передчасними є вимоги позивача в частині врахування січня 2008 року як базового місяця, оскільки доказів обчислення відповідачем індексації грошового забезпечення позивача з урахуванням інших місяців як базових Матюх О.В. до суду не надав.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_4  нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28.12.2015  по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року підлягає частковому задоволенню, а саме зобов`язати військову частину НОМЕР_4  нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28.12.2015 по 28.02.2018, без вказівки на необхідність застосування січня 2008 року  як базового місяця.
Окрім того, щодо строку звернення до суду, а відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України, суд не може виходити за межі вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів акцентує на тому, що апеллянт не ставив питання недотримання строків подачі позовної заяви   в суді першої інстанції, та в суді апеляційної інстанції не ставилось дане питання також.
Отже, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, судові рішенні в інших справах, на які посилається апелянт та які прийнятті щодо інших учасників справи, ніж у даній справі, не мають преюдиційного значення для розгляду даної справи, а тому, не підлягають врахуванню при її розгляді.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 308 КАС  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак, відповідно до ст.ст. 315,  ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -  

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 частково задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року по справі № 420/8910/20 - змінити, виключивши з його мотивувальної частини обґрунтування щодо обчислення індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця, що відповідає місяцю зміни тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, тобто, січня 2008 року.
Викласти резолютивну частину судового рішення в такій редакції:
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення позивача за період з 28.12.2015  по 31.01.2020  включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 28.12.2015 по 28.02.2018  – січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 31.01.2020 року – березень 2018 року з врахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 28.12.2015 по 31.01.2020 включно в сумі 156 716,16 грн із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 28.12.2015 року по 28.02.2018 року - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 31.01.2020 року – березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 28.12.2015 по 28.02.2018.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28.12.2015 по 28.02.2018.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Домусчі С.Д.