ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року 
м. Київ
Справа №  904/5004/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Міщенка І. С., Сухового В. Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О. В.,
за участю представників:
Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкон Статус ЛТД» - не з`явився,
Дніпровської міської ради - Гуртового В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкон Статус ЛТД»
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2020 
(у складі колегії суддів: Білецька Л. М. (головуючий), Вечірко І. О., 
Парусніков Ю. Б.)
та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 (з урахуванням ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2020 про виправлення описки) (суддя Мартинюк С. В.) в частині відмови у задоволенні позовних вимог
та касаційну скаргу Дніпровської міської ради
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2020 
(у складі колегії суддів: Білецька Л. М. (головуючий), Вечірко І. О., 
Парусніков Ю. Б.)
та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2020 (суддя Мартинюк С. В.)
у справі № 904/5004/19
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкон Статус ЛТД»
до Дніпровської міської ради
про визнання дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юкон Статус ЛТД» (далі - позивач, ТОВ «Юкон Статус ЛТД») звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровської міської ради (далі - відповідач, Дніпровська міськрада), в якому просило:

визнати протиправними дії та бездіяльність Дніпровської міськради щодо неприйняття на сорок шостій сесії міської ради сьомого скликання 19.06.2019 рішення за результатами розгляду проєкту рішення Дніпровської міськради, розробленого Департаментом по роботі з активами Дніпровської міськради, «Про поновлення права користування земельною ділянкою по проспекту Олександра Поля у районі буд. № 93 (Центральний (Кіровський) район) ТОВ ?Юкон Статус ЛТД? для завершення будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (ІІ черга)» про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та про поновлення права користування земельною ділянкою по проспекту Кірова в районі буд. № 93, площею 0,1153 га (кадастровий номер 1210100000:06:015:0148) (далі - спірний проєкт рішення);

зобов`язати Дніпровську міськраду на найближчому пленарному засіданні (сесії) повторно розглянути розроблений Департаментом по роботі з активами Дніпровської міськради проєкт рішення Дніпровської міськради «Про поновлення права користування земельною ділянкою по проспекту Олександра Поля у районі буд. № 93 (Центральний (Кіровський) район) ТОВ ?Юкон Статус ЛТД? для завершення будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (ІІ черга)» та за результатами розгляду прийняти рішення, яким затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по проспекту Кірова в районі буд. № 93, площею 0,1153 га, для завершення будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (ІІ черга), поновити ТОВ «Юкон Статус ЛТД» право користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га, шляхом укладення договору оренди вказаної земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог ТОВ «Юкон Статус ЛТД» зазначило, що Дніпровська міськрада, виконуючи судове рішення від 22.11.2018 у справі №904/4413/18 та розглядаючи 19.06.2019 проєкт рішення міської ради щодо питання затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та поновлення позивачу права користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га (питання 5.332 порядку денного), не прийняла ніякого рішення (ані позитивного, ані негативного), чим порушила права та законні інтереси позивача на поновлення права користування вказаною земельною ділянкою, на якій позивачем збудовано 41 % об`єкта нерухомого майна.

Мотивуючи обрання позивачем ефективного способу захисту порушеного права при зверненні до господарського суду з вимогою про зобов`язання міську раду прийняти конкретне рішення (затвердити технічну документацію із землеустрою, поновити позивачу право користування земельною ділянкою шляхом укладення договору оренди землі), позивач зазначив, що враховуючи неодноразові неприйняття відповідачем рішення щодо поновлення позивачу права користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га, таке порушене право позивача підлягає захисту саме шляхом зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення за результатами розгляду спірного проєкту рішення, а задоволення судом вимоги щодо поновлення позивачу право користування земельною ділянкою шляхом укладення договору оренди землі не є втручанням у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, оскільки, якщо суб`єкт владних повноважень не вчиняє конкретні дії у разі настання невизначених законодавством умов, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 (з урахуванням ухвали від 03.02.2020), залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2020,  позов задоволено частково. 

Визнано протиправними дії та бездіяльність Дніпровської міськради щодо не прийняття 19.06.2019 рішення за результатами розгляду проєкту рішення Дніпровської міськради, розробленого Департаментом по роботі з активами Дніпровської міськради, «Про поновлення права користування земельною ділянкою по проспекту Олександра Поля у районі буд. № 93 (Центральний (Кіровський) район) ТОВ ?Юкон Статус ЛТД? для завершення будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (ІІ черга)» про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та про поновлення позивачу права користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га (кадастровий номер 1210100000:06:015:0148), по проспекту Кірова в районі буд. № 93 (Кіровський район) для завершення будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (II черга).

Зобов`язано Дніпровську міськраду на найближчому пленарному засіданні (сесії) повторно розглянути розроблений Департаментом по роботі з активами Дніпровської міськради проєкт рішення Дніпровської міськради «Про поновлення права користування земельною ділянкою по проспекту Олександра Поля у районі буд. № 93 (Центральний (Кіровський) район) ТОВ "Юкон Статус ЛТД" для завершення будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (II черга)».

В іншій частині позову відмовлено.

Судові рішення в частині задоволених позовних вимог обґрунтовані тим, що Дніпровська міськрада не розглянула належним чином питання щодо поновлення позивачу права користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га, оскільки за результатами розгляду 19.06.2019 спірного проєкту рішення міською радою не прийнято рішення ані про відмову, ані про поновлення позивачу права користування зазначеною земельною ділянкою.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення за результатами розгляду спірного проєкту рішення міської ради (затвердити технічну документацію із землеустрою, поновити позивачу право користування земельною ділянкою шляхом укладення договору оренди землі), суди виходили з того, що господарський суд може лише зобов`язати орган місцевого самоврядування розглянути відповідне звернення, оскільки ніхто не може зобов`язати колегіальний орган місцевого самоврядування прийняти будь-яке конкретне рішення, наперед визначене судом. Додатково суд апеляційної інстанції у постанові від 30.06.2020 зазначив, що питання поновлення позивачу права користування земельною ділянкою шляхом прийняття рішення про це та укладення на підставі цього рішення відповідного договору оренди відноситься до виключної компетенції міської ради та є дискреційними повноваженнями міської ради.

22.01.2020 ТОВ «Юкон Статус ЛТД» подало заяву про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 37    500,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2020  зазначену заяву ТОВ «Юкон Статус ЛТД» задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 32    500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заяви відмовлено.

Задовольняючи частково заяву ТОВ «Юкон Статус ЛТД» про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Юкон Статус ЛТД» рішенням суду першої інстанції від 20.01.2020 та відсутності представника позивача у судовому засіданні під час ухвалення додаткового рішення попри те, що такі послуги були включені до акта про надання правової допомоги.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін вказане додаткове рішення, у постанові від 30.06.2020 погодився з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення заяви ТОВ «Юкон Статус ЛТД», а також вказав, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. 

Не погоджуючись з постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 (з урахуванням ухвали від 03.02.2020) в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання міську раду прийняти конкретне рішення за результатами розгляду спірного проєкту рішення міської ради (затвердити технічну документацію із землеустрою, поновити позивачу право користування земельною ділянкою шляхом укладення договору оренди), ТОВ «Юкон Статус ЛТД» подало до Касаційного господарського суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та наявність випадків, передбачених п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, просило скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 30.06.2020 та рішення суду першої інстанції від 20.01.2020 (з урахуванням ухвали суду від 03.02.2020) в частині відмови у задоволенні позовних вимог, постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Дніпровська міськрада, не погоджуючись з постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2020, подала до Касаційного господарського суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 30.06.2020 та додаткове рішення суду першої інстанції від 12.02.2020, постановити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Юкон Статус ЛТД» у задоволенні заяви про ухвалення додатково рішення про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Верховного Суду від 20.08.2020 відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Дніпровської міськради на постанову суду апеляційної інстанції від 30.06.2020 та додаткове рішення суду першої інстанції від 12.02.2020 з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 10.09.2020 відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Юкон Статус ЛТД» на постанову апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та рішення суду першої інстанції від 20.01.2020 (з урахуванням ухвали від 03.02.2020) в частині відмови у задоволенні позовних вимог з підстав, передбачених п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

ТОВ «Юкон Статус ЛТД» та Дніпровська міськрада не скористалися своїм правом відповідно до ст. 295  ГПК України та не подали до суду касаційної інстанції письмових відзивів на касаційні скарги.

10.09.2020 від Дніпровської міськради до Верховного Суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні 16.09.2020 в режимі відеоконференції, яке Судом задоволено, про що винесено ухвалу від 14.09.2020.

Через подання безпосередньо до Верховного Суду Дніпровською міськрадою касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та рішення першої інстанції від 20.01.2020, судове засідання, призначене на 16.09.2020, було відкладено на 21.10.2020, про що винесено ухвалу.

Судове засідання у цій справі, призначене на 21.10.2020, не відбулося у зв`язку із перебуванням суддів Берднік І. С. та Сухового В. Г. на лікарняному.

Ухвалою Верховного Суду від 29.10.2020 призначено касаційні скарги Дніпровської міськради та ТОВ «Юкон Статус ЛТД» до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.11.2020.

У зв`язку з повторним поданням безпосередньо до Верховного Суду Дніпровською міськрадою касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та рішення суду першої інстанції від 20.01.2020, судове засідання, призначене на 11.11.2020, було відкладено на 16.12.2020 в межах розумного строку, про що винесено ухвалу.

У судове засідання 16.12.2020 ТОВ «Юкон Статус ЛТД» свого представника не направило, хоча було повідомлене про дату, час і місце судового засідання належним чином, до початку судового засідання із заявою до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням будь-яких поважних причин неможливості явки його представника у судове засідання або з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до ч. 4 ст. 197 ГПК України не зверталося.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи в суд касаційної інстанції не визнавалася обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не їх обов`язком, Верховний Суд у складі колегії суддів дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги ТОВ «Юкон Статус ЛТД» та касаційної скарги Дніпровської міськради по суті за відсутності представника ТОВ «Юкон Статус ЛТД».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі ТОВ «Юкон Статус ЛТД» та в касаційній скарзі Дніпровської міськради доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Судами попередніх інстанцій у справі № 904/5004/19, яка розглядається, встановлено, що постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 05.07.2012 в справі № 403/835/12р. було визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровської міськради щодо не вирішення питання про поновлення ТОВ «Юкон Статус ЛТД» права користування земельною ділянкою по проспекту Кірова в м.Дніпропетровську в районі буд. 93 (Кіровський район), площею 0,1153 га (кадастровий номер 1210100000:06:015:0148), для завершення будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (II черга). Зобов`язано Дніпропетровську міськраду на найближчому пленарному засіданні (сесії) розглянути питання стосовно поновлення ТОВ «Юкон Статус ЛТД» права користування цією земельною ділянкою та прийняти за результатами розгляду рішення. Постанова районного суду набрала законної сили 13.08.2012. 

В адміністративній справі № 403/835/12р. районним судом було встановлено, що рішенням Дніпропетровської міськради від 30.11.2005 № 427/31 ТОВ «Юкон Статус ЛТД» було передано в оренду земельну ділянку, площею 0,1153 га (кадастровий номер 1210100000:06:015:0148), строком на 2 роки для будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (II черга) по проспекту Кірова в м. Дніпропетровську в районі буд. № 93.

На підставі рішення міської ради від 30.11.2005 № 427/31 між Дніпропетровською міськрадою та ТОВ «Юкон Статус ЛТД» укладено договір оренди землі від 12.01.2006 терміном дії 2 роки.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міськради від 10.07.2008 № 2083 було погоджено проєкт рішення міської ради «Про продовження ТОВ ?Юкон Статус ЛТД? строку користування земельною ділянкою по проспекту Кірова в районі буд. №93 (II черга)» та винесено це питання на розгляд міської ради, проте міською радою вказане питання не вирішено. Тоді як згідно листа Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міськради від 14.07.2011 № 7/7-913 ТОВ «Юкон Статус ЛТД» відповідно до порядку оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки в повному обсязі надало до управління корпоративних прав всі необхідні матеріали, передбачені законодавством, щодо поновлення прав користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га, на підставі яких Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міськради було підготовлено проєкт рішення міської ради про поновлення права користування земельною ділянкою по проспекту Кірова в місті Дніпропетровську в районі буд. № 93 (Кіровський район) ТОВ «Юкон Статус ЛТД» для завершення будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (ІІ черга).

Рішенням Дніпропетровської міськради від 27.02.2013 № 136/32 (прийнятого на виконання постанови районного суду від 05.07.2012 в справі № 403/835/12р.) відмовлено ТОВ «Юкон Статус ЛТД» у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та відмовлено в поновленні права користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га (кадастровий номер 1210100000:06:015:0148), по проспекту Кірова в районі буд. № 93 (Кіровський район) для завершення будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (II черга).

Вищезазначені обставини були встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2016 у справі № 904/200/16, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.10.2016.

Цим рішенням у справі № 904/200/16 визнано незаконним в повному обсязі рішення Дніпропетровської міськради від 27.02.2013 № 136/32 «Про відмову ТОВ ?Юкон Статус ЛТД? в поновлені права користування земельною ділянкою по проспекту Кірова у районі буд. № 93 (Кіровський район) для завершення будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (ІІ черга)» та зобов`язано Дніпропетровську міськраду на найближчому пленарному засіданні (сесії) повторно розглянути питання стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та про поновлення ТОВ «Юкон Статус ЛТД» права користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га (кадастровий номер 1210100000:06:015:0148), по проспекту Кірова у районі буд. № 93 (Кіровський район) для завершення будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (II черга).

На виконання рішення суду у справі № 904/200/16 Департамент по роботі з активами Дніпровської міськради підготував проєкт рішення «Про поновлення права користування земельною ділянкою по проспекту Олександра Поля у районі буд. № 93 (Центральний (Кіровський) район) ТОВ ?Юкон Статус ЛТД? для завершення будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (II черга)» і вказаний проєкт рішення було внесено до порядку денного XXXI чергової сесії міської ради 25.04.2018.

Згідно листа Департаменту забезпечення діяльності Дніпровської міськради від 25.04.2018 № 4/1-101 зазначений проєкт рішення повернутий Департаменту по роботі з активами Дніпровської міськради як такий, що не був прийнятий на XXXI сесії міської ради 25.04.2018.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2018 у справі №904/4413/18, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2019, визнано протиправними дії та бездіяльність Дніпровської міськради щодо неприйняття на XXXI черговій сесії міської ради 25.04.2018 рішення за результатами розгляду проєкту рішення Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради «Про поновлення права користування земельною ділянкою по проспекту Олександра Поля у районі буд. № 93 (Центральний (Кіровський) район) ТОВ ?Юкон Статус ЛТД? для завершення будівництва торговельно-виставочного комплексу з продажу автомобілів (II черга)» про поновлення права користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га (кадастровий номер 1210100000:06:015:0148). Зобов`язано Дніпровську міськраду на найближчому пленарному засіданні (сесії) повторно розглянути вказаний проєкт рішення Департаменту. В задоволенні вимоги ТОВ «Юкон Статус ЛТД» про зобов`язання міську раду ухвалити рішення, яким поновити позивачу право користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га, - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 904/4413/18 постанову суду апеляційної інстанції від 25.03.2019 та рішення суду першої інстанції від 22.11.2018 залишено без змін.

Суди у справі № 904/5004/19, яка розглядається, також встановили, що для примусового виконання відповідачем рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2018 у справі № 904/4413/18 позивачем подано до державної виконавчої служби наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2019 № 904/4413/18, на підставі якого державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2019 у справі №904/4413/18 відстрочено виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2018 у справі № 904/4413/18 в частині зобов`язання Дніпровську міськраду на найближчому пленарному засіданні (сесії) повторно розглянути проєкт рішення Департаменту по роботі з активами Дніпровської міськради «Про поновлення права користування земельною ділянкою по проспекту Олександра Поля у районі буд. № 93 (Центральний (Кіровський) район) ТОВ ?Юкон Статус ЛТД? для завершення будівництва торговельно-виставочного комплексу з продажу автомобілів (II черга)» до 20.12.2019. 

Згідно протоколу сорок шостої чергової сесії міської ради сьомого скликання від 19.06.2019 Дніпровська міськрада, виконуючи постанову про примусове виконання судового рішення у справі № 904/4413/18, слухала питання 5.332 порядку денного «Про поновлення права користування земельною ділянкою по проспекту Олександра Поля у районі буд. № 93 (Центральний район) ТОВ ?Юкон Статус ЛТД? для завершення будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів (II черга)». 

За результатами слухання питання 5.332 порядку денного Дніпровською міськрадою  рішення не прийнято ані позитивного, ані негативного (голосували «за» - 17, «проти» - 3, «утримались» - 10). 

Посилаючись на те, що Дніпровська міськрада, не прийнявши 19.06.2019 ніякого рішення за результатами розгляду спірного проєкту рішення, порушила вимоги чинного законодавства та права і законні інтереси позивача на поновлення права користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га, на якій позивачем збудовано 41 % об`єкта нерухомого майна, ТОВ «Юкон Статус ЛТД» звернулось до господарського суду з позовом, в якому окрім визнання таких дій та бездіяльності міської ради протиправними, просило зобов`язати міську раду на найближчому пленарному засіданні (сесії) повторно розглянути розроблений Департаментом спірний проєкт рішення та за результатами розгляду ухвалити рішення, яким затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, площею 0,1153 га, поновити позивачу право користування цією земельною ділянкою шляхом укладення з ТОВ «Юкон Статус ЛТД» відповідного договору оренди земельної ділянки.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції від 20.01.2020 (з урахуванням ухвали від 03.02.2020), суд апеляційної інстанції у постанові від 30.06.2020 погодився з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юкон Статус ЛТД» в частині зобов`язання міську раду за результатами розгляду спірного проєкту рішення ухвалити конкретне рішення (затвердити технічну документацію із землеустрою, поновити позивачу право користування земельною ділянкою шляхом укладення договору оренди землі), виходячи з того,  що ніхто не може зобов`язати колегіальний орган місцевого самоврядування прийняти будь-яке конкретне рішення, наперед визначене судом, а суд може лише зобов`язати орган місцевого самоврядування розглянути відповідне звернення. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що питання поновлення позивачу права користування земельною ділянкою шляхом прийняття рішення про це та укладення на підставі цього рішення відповідного договору оренди відноситься до виключної компетенції міської ради та є дискреційними повноваженнями міської ради.

Переглянувши в апеляційному порядку додаткове рішення суду першої інстанції від 12.02.2020, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 32    500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції постановою від 30.06.2020 залишив вказане додаткове рішення без змін, вказавши, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

У касаційній скарзі ТОВ «Юкон Статус ЛТД» оскаржує постанову суду апеляційної інстанції від 30.06.2020 та рішення суду першої інстанції від 20.01.2020 (з урахуванням ухвали від 03.02.2020) у частині відмови у задоволенні позовних вимог (про зобов`язання міську раду за результатами розгляду спірного проєкту рішення ухвалити конкретне рішення) з підстав, передбачених п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Дніпровська міськрада у касаційній скарзі оскаржує постанову апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та додаткове рішення суду першої інстанції від 12.02.2020 з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Частиною 1 ст. 300 ГПК України визначено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зі змісту п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України слідує, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування саме судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (п. 1); якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (п. 3). 

Таким чином, предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних позивачем та відповідачем судових рішень в межах доводів та вимог касаційних скарг ТОВ «Юкон Статус ЛТД» та Дніпровської міськради, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.

Частиною 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -     на касаційне оскарження судового рішення.

Питання права касаційного оскарження урегульовано ст. 287 ГПК України, ч. 2 якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.

Такі процесуальні обмеження щодо касаційного оскарження судових рішень не суперечать положенням     Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України застосовується судами України як частина національного законодавства, і відповідають практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.     

Відповідно до практики ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden»).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №     910/4647/18).

Обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 30.06.2020 та рішення суду першої інстанції від 20.01.2020 (з урахуванням ухвали від 03.02.2020) у частині відмови у задоволенні позовних вимог, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, ТОВ «Юкон Статус ЛТД» вказало, що суди попередніх інстанцій не врахували правових позицій Верховного Суду України у постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15, Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 та у постанові від 02.07.2020 у справі № 825/2228/18 у подібних правовідносинах, в результаті чого дійшли безпідставних висновків про те, що суд не може зобов`язати колегіальний орган місцевого самоврядування прийняти на користь позивача конкретне рішення.

Переглянувши такі доводи касаційної скарги ТОВ «Юкон Статус ЛТД», Верховний Суд дійшов наступних висновків. 

Однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до п. 1 ч. 2 ст.287 ГПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 

Зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України вбачається, що оскарження судових рішень  може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У справі № 904/5004/19, яка розглядається, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо способу захисту у господарській справі при вирішенні позовних вимог про визнання протиправними дій та бездіяльності Дніпровської міськради стосовно не прийняття рішення за результатами розгляду 19.06.2019 проєкту рішення щодо поновлення ТОВ «Юкон Статус ЛТД» права користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га, та зобов`язання міську раду на найближчому пленарному засіданні (сесії) повторно розглянути спірний проєкт рішення та за результатами розгляду ухвалити рішення, яким затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, площею 0,1153 га, поновити позивачу право користування цією земельною ділянкою шляхом укладення відповідного договору оренди землі та виходив з дискреційних повноважень міської ради при передачі земельної ділянки у власність або користування.

Натомість, у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15, на яку посилається ТОВ «Юкон Статус ЛТД» у касаційній скарзі, аналізувалося питання ефективності способу правового захисту у спорі, предметом розгляду якого були вимоги про визнання протиправною бездіяльність Південної митниці Міністерства доходів і зборів України (правонаступником якої є Одеська митниця Держаної фіскальної служби України) щодо неподання до ГУ ДКС висновку про повернення ТОВ «Аскоп-Україна» з Державного бюджету України надмірно сплаченого ввізного мита та стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС на користь товариства надмірно сплаченого ввізного мита та ПДВ.

У постановах від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 та від 02.07.2020 у справі №825/2228/18, на які ТОВ «Юкон Статус ЛТД» також посилається в касаційній скарзі, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, аналізуючи належність обраного позивачами способу захисту за позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про відмову у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання фізичній особі такого дозволу (справа № 825/2228/18) та про визнання протиправною відмови державного органу у наданні дозволу фізичній особі  на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язання надати такий дозвіл (справа № 823/59/17), застосував ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та виходив з того, що відповідачі з урахуванням положень ст. 118  Земельного кодексу України (далі - ЗК України) не наділені повноваженнями за конкретних встановлених обставин діяти на власний розсуд, а існує лише один правомірний варіант їх поведінки.

Аналіз висновків, зроблених в оскаржуваних судових рішеннях у справі №904/5004/19, у якій ТОВ «Юкон Статус ЛТД» подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 та у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №823/59/17 та від 02.07.2020 у справі № 825/2228/18, на які посилається позивач у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки зроблені судами з урахуванням різних норм процесуального права (ГПК України та КАС України), за інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на те, що наведена ТОВ «Юкон Статус ЛТД» підстава касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 30.06.2020 та рішення суду першої інстанції від 20.01.2020 (з урахуванням ухвали від 03.02.2020), передбачена п.1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі № 904/5004/19 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 цього Кодексу за касаційною скаргою ТОВ «Юкон Статус ЛТД» в частині підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Посилаючись на наявність підстави оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 30.06.2020 та рішення суду першої інстанції від 20.01.2020 (з урахуванням ухвали від 03.02.2020), передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, ТОВ «Юкон Статус ЛТД» вказало на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень ч. 2 ст. 5 ГПК України стосовно визначення ефективного способу порушеного права чи інтересу у подібних (приватно-правових) правовідносинах з таким суб`єктом владних повноважень як колегіальний орган місцевого самоврядування під час розпорядження землею комунальної власності.

У касаційній скарзі ТОВ «Юкон Статус ЛТД» зазначило, що такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано усі умови, не передбачений положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та ЗК України. Разом з тим позивач вважає, що Дніпровська міськрада, не приймаючи рішення за результатами розгляду спірного проєкту рішення, порушує права позивача на поновлення користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га, тому господарський суд, з урахуванням фактичних обставин, має право та зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання міську раду за результатами розгляду спірного проєкту рішення прийняти конкретне рішення, зокрема, про поновлення позивачу права користування вказаною земельною ділянкою шляхом укладення відповідного договору оренди, для чого господарський суд наділений відповідними повноваженнями, передбаченими ч. 2 ст. 5 ГПК України.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржені ТОВ «Юкон Статус ЛТД» судові рішення, враховуючи встановлені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції, не встановивши наявність відповідного висновку Верховного Суду щодо застосування господарськими судами норми права саме у таких подібних правовідносинах, на що посилається ТОВ «Юкон Статус ЛТД» у касаційній скарзі, ураховуючи обставини того, що інша сторона у справі не заперечила щодо відсутності зазначеного висновку Верховного Суду, виходить із такого.

Заявлений у справі № 904/5004/19, яка розглядається, позов містить у собі вимогу, зокрема, про зобов`язання міську раду за результатами розгляду спірного проєкту рішення ухвалити рішення, яким поновити  ТОВ «Юкон Статус ЛТД» право користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га, шляхом укладення договору оренди вказаної земельної ділянки.

Зі змісту ст. 12 ЗК України вбачається, що розпорядження землями територіальних громад, у тому числі надання їх у користування, належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що питання регулювання земельних відносин, в тому числі надання земельної ділянки в оренду та поновлення договору оренди земельної ділянки, вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради.

Таким чином, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття сесією відповідного рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» сторони укладають договір оренди землі лише у разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

В силу ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Як зазначили суди попередніх інстанцій у справі № 904/5004/19, яка розглядається, під час розгляду адміністративної справи № 403/835/12р. Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська було встановлено, що 12.01.2006 між ТОВ «Юкон Статус ЛТД» та Дніпропетровською міськрадою на підставі рішення Дніпропетровської міськради від 30.11.2005 № 427/31 було укладено договір оренди землі, площею 0,1153 га, для будівництва торговельно-виставкового комплексу з продажу автомобілів по проспекту Кірова в м. Дніпропетровську в районі буд. № 93, строком дії 2 роки. Тобто сторони обумовили термін дії договору оренди землі до 12.01.2008.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час закінчення строку дії договору оренди землі від 12.01.2006) передбачала, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Отже, як вірно зазначили суди попередніх інстанцій, що ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час закінчення строку дії договору оренди землі від 12.01.2006) не було передбачено порядку автоматичного поновлення договору оренди землі, а поновлення права користування позивача земельною ділянкою потребувало відповідно рішення міської ради.

Згідно із ч. 2, 4 ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка ратифікована Законом України від 15.07.1997 № 452/97-ВР «Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування», органи місцевого самоврядування в межах закону мають право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу. Повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Вони не можуть скасовуватися чи обмежуватися іншим, центральним або регіональним органом, якщо це не передбачене законом.

За положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Оскільки функція розпорядження землями комунальної власності, покладена на органи місцевого самоврядування, які можуть надавати земельні ділянки комунальної власності в користування у порядку, визначеному, зокрема, ст. 124 ЗК України, з урахуванням всіх юридичних обставин та норм чинного законодавства, які можуть вплинути на таке рішення, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що питання поновлення позивачу прав користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га, шляхом ухвалення міською радою рішення про це та укладенням на підставі цього рішення відповідного договору оренди, є дискреційними повноваженнями Дніпровської міськради. 

За загальним правилом (ч. 1 ст. 5 ГПК України) суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Викладене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачено нормою матеріального права або договором.

Якщо ж законом або договором не передбачено способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ГПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції зазначає, що застосовуючи спосіб захисту, що не суперечить закону і який ефективно захищає права, свободи чи інтереси позивача, на підставі ч. 2 ст. 5 ГПК України, господарський суд, враховуючи зміст права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, а також характер  його порушення, невизнання або оспорення, у будь-якому разі не може втручатись у дискреційні повноваження органу, оскільки завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкую (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Класс та інші проти Німеччини», «Фадеева проти Росії», «Кумпене і Мазере проти Румунії», «Єрузалем проти Австрії», «Реквеньї проти Угорщини»).

За таких обставин, доводи ТОВ «Юкон Статус ЛТД» щодо неправильного застосування судами ч. 2 ст. 5 ГПК України при розгляді позовної вимоги про зобов`язання міську раду за результатами розгляду спірного проєкту рішення ухвалити рішення, яким поновити  ТОВ «Юкон Статус ЛТД» право користування земельною ділянкою, площею 0,1153 га, шляхом укладення договору оренди вказаної земельної ділянки, не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи.

Щодо вимог касаційної скарги Дніпровської міськради про скасування постанови суду апеляційної інстанції від 30.06.2020 та додаткового рішення суду першої інстанції від 12.02.2020 про часткове задоволення заяви ТОВ «Юкон Статус ЛТД» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, і стягнення з відповідача на користь позивача 32    500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд зазначає таке.

Судами попередніх інстанцій у справі № 904/5004/19, яка розглядається, встановлено, що 22.01.2020 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, в якій позивач просив стягнути з відповідача 37    500,00 грн таких витрат. 

Суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем докази (договір про надання правничої (правової) допомоги від 01.01.2019 № 1, додаткову угоду від 20.10.2019 №1 до цього договору, акт про надання правової допомоги від 20.01.2020 на суму 37    500,00 грн, рахунок АБ «Адвокатське бюро Валерія Гейка» від 20.01.2020 № 1-01/20 на суму 37    500,00 грн та свідоцтво адвоката Гейка В. І. про право на зайняття адвокатською діяльністю) в додатковому рішенні від 12.02.2020 дійшов висновку про доведеність витрат позивача на правничу допомогу в загальній сумі 32    500,00 грн.

Залишаючи без змін додаткове рішення суду першої інстанції від 12.02.2020, в спростування доводів Дніпровської міськради про те, що умовою відшкодування судових витрат є факт понесення таких витрат, суд апеляційної інстанції у постанові від 30.06.2020, з посиланням на п. 1 ч. 2 ст. 126 та ч. 8 ст. 129 ГПК України, зазначив про те, що відсутність доказів фактичного понесення відповідних витрат не може бути підставою для відмови у їх стягненні, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У касаційній скарзі Дніпровська міськрада, обґрунтовуючи наявність підстави оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 30.06.2020 та додаткового рішення суду першої інстанції від 12.02.2020, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, вказує на те, що судом апеляційної інстанції не було враховано правових висновків, викладених у постанові  Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, в результаті чого з відповідача на користь позивача стягнуто витрати на професійну правничу допомогу без документального підтвердження позивачем оплати таких витрат.

Дослідивши такі доводи, наведені у касаційній скарзі Дніпровської міськради, та правові висновки, викладені у наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції відхиляє їх з огляду на наступне.

У постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, на яку посилається Дніпровська міськрада, Велика Палата Верховного Суду за результатами перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 20.04.2017 з підстав різної практики застосування положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», зробила висновок щодо можливості відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу лише за умови їх фактичного понесення, тобто за наявності обставин надання стороною належним чином оформлених документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат на правову допомогу, та вказала, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 

Разом з цим зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду стосуються застосування норм Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягають застосуванню до цієї господарської справи, вирішення якої здійснюється за правилами Господарського процесуального кодексу України. Крім того, зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду стосуються застосування норм Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній до 15.12.2017, які визначали (як і Господарський процесуальний кодекс України у редакції, чинній до 15.12.2017), інші умови для відшкодування витрат на правову допомогу, ніж редакції цих кодексів, чинні після 15.12.2017. 

В той же час, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 вказаного Кодексу), тобто, коли у сторони виникло зобов`язання за умовами договору з оплати адвокатських послуг.

Аналогічні висновки викладені об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, та Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду від 06.04.2020 у справі №910/4783/19, які в силу положень ч. 4 ст. 236 ГПК України були враховані судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваної постанови від 30.06.2020.

Така правова позиція наведена і в судових рішеннях об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.11.2019 у справі №910/906/18, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 910/3437/19, від 17.08.2020 у справі № 925/1067/19, від 03.12.2020 у справі 905/412/20.

Отже, суд апеляційної інстанції, врахувавши останні правові висновки Верховного Суду щодо застосування процесуальних норм у подібних правовідносинах, правомірно постановою від 30.06.2020 залишив без змін додаткове рішення суду першої інстанції від 12.02.2020 про стягнення з відповідача на користь позивача 32    500,00 грн витрат на правничу професійну допомогу, які фактично не були сплачені.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). 

Зважаючи на те, що наведена Дніпровською міськрадою підстава касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 30.06.2020 та додаткового рішення суду першої інстанції від 12.02.2020, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 296 цього Кодексу закриває касаційне провадження у справі № 904/5004/19 за касаційною скаргою Дніпровської міськради.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги ТОВ «Юкон Статус ЛТД» у частині відмови у задоволенні позовних вимог про неправильне застосування судами норми процесуального права (ч. 2 ст. 5 ГПК України) при прийнятті оскаржених судових рішень не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу ТОВ «Юкон Статус ЛТД» у частині підстави, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, необхідно залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 (з урахуванням ухвали від 03.02.2020) - без змін.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі № 904/5004/19 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкон Статус ЛТД» в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкон Статус ЛТД» в частині підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 (з урахуванням ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2020 про виправлення описки) у справі № 904/5004/19 залишити без змін.

4. Закрити касаційне провадження у справі № 904/5004/19 за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2020 у справі № 904/5004/19.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено та підписано у розумний строк з урахуванням перебування судді Міщенка І. С. на лікарняному. 

Головуючий  суддя          І. С. Берднік

Судді:          І. С. Міщенко

          В. Г. Суховий