ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/5644/20	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/315/21 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Хома М. В., 
за участі секретаря — Боднар Р.В.
та сторін — представника Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кущака В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/5644/20 за апеляційною скаргою Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2020 року, ухваленого суддею Сташків Н.М., повний текст рішення складено 24 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення грошових коштів, переданих на виконання недійсного правочину, -

В С Т А Н О В И В:

       у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення грошових коштів, переданих на виконання недійсного правочину у розмірі 300048 грн.
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27 вересня 2014 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 44185608 з примусового виконання виконавчого листа № 607/4591/13-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 22 липня 2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 186428 грн. заборгованості за договором позики та 1656,80 грн. судових витрат. 06 липня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 44185608 за виконавчим листом № 607/4591/13-ц від 22 липня 2014 року на суму 188084,80 грн. та № 47940767 за виконавчим листом № 607/1322/15-ц від 10 червня 2015 року на суму 89908 грн., тобто на загальну суму 277992,80 грн. В ході виконання вказаних виконавчих листів 31 серпня 2015 року проведено електронні торги, на яких реалізовано належну боржнику ОСОБА_3 однокімнатну квартиру, загальною площею 32,8 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 . 
       Згідно з протоколом № 112704 проведення електронних торгів від 31 серпня 2015 року вказану квартиру придбано переможцем електронних торгів учасником № 5 позивачем ОСОБА_1 , реєстраційний номер лота № 90440. За придбання вказаної квартири позивач сплатила на користь Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, який у подальшому реорганізований шляхом злиття у Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби, грошові кошти в розмірі 300048 грн. 10 листопада 2015 року державним виконавцем складено акт про проведені електронні торги та 27 січня 2016 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. ОСОБА_1 видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 03 травня 2017 року та постановою Верховного Суду від 15 листопада 2019 року у справі №607/18080/15-ц, зазначені електронні торги визнано недійсними, скасовано протокол проведення електронних торгів № 112704 від 31 серпня 2015 року, акт про проведені електронні торги від 10 листопада 2015 року та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 27 січня 2016 року, видане приватним нотаріусом Ломакіною Л.В. 13 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Міністерства юстиції України з вимогою повернути їй грошові кошти в розмірі 300048 грн., однак листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 18 березня 2020 року їй відмовлено у задоволенні зазначеної вимоги. 
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2020 року позов задоволено частково.
       Стягнуто з Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 285045 грн. 60 коп., переданих на виконання недійсного правочину.
       У задоволені решти позовних вимог відмовлено. 
       Стягнуто з Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в користь ОСОБА_1 2850 грн. 45 коп. сплаченого судового збору та 5700 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.
       В апеляційній скарзі Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом неправомірно винесено рішення, оскільки не було встановлено в чию користь підлягають стягненню вказані кошти, а також за основу взято рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10.01.2017 року у справі № 607/18080/15-ц за позовом ОСОБА_3 про визнання електронних торгів недійсними. 
       Однак, на момент винесення вказаного рішення існувала ухвала апеляційного суду Тернопільської області від 27.10.2015 року у справі № 607/14056/15-ц, якою апеляційні скарги ОСОБА_4 , Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції задоволено частково, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 08.09.2015 року в частині задоволення скарги ОСОБА_3 і визнання протиправними дій державного виконавця Другого відділу ДВС Тернопільського міського управлянні юстиції щодо недотримання послідовності вчинення дій з оцінки належної ОСОБА_3 квартири по АДРЕСА_1 , а також зобов`язання Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції провести оцінку належної ОСОБА_3 квартири по АДРЕСА_1 з дотримання визначеної послідовності дій відповідно до вимог ст. ст. 58, 62 Закону України “Про виконавче провадження” щодо забезпечення права боржника на оскарження результатів як первісної оцінки, так і рецензії на оцінку, до направлення заявки на реалізацію майна на електронних торгах — скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій державного виконавця Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, вчинених з приводу організації проведення оцінки належної заявнику квартири по АДРЕСА_1 під час виконавчого провадження примусового виконання виконавчого листа № 607/4591/13-ц від 22.07.2014 про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 69160 грн. боргу та 117268 грн. відсотків, а всього 186428 грн. боргу за договором позики солідарно, 1656, 80 грн. судових витрат в рівних частинах. В решті ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 08.09.2015 року — залишено без змін. Ухвалою ВС України від 23.03.2016 року у справі № 607/14056/15 касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2015 року залишено без змін.
       Існування вказаних судових рішень не враховано судом при винесенні рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10.01.2017 у справі № 607/18080/15-ц і саме це вплинуло на об`єктивність прийнятого рішення.
       Також скасована ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 08.09.2015 року у справі № 607/14056/15-ц має безпосередній зв`язок із рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10.01.2017 року у справі № 607/18080/15-ц, оскільки в межах справи № 607/14056/15-ц була винесена ухвала від 25.08.2015 року про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 607/4591/13-ц від 22.07.2014 року, і саме вона стала підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
       Представник ОСОБА_1 - адвокат Варода П.Б. подав відзив на апеляційну скаргу Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у якому зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Інші наведені у апеляційній скарзі Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) доводи зводяться до не згоди з висновками суду першої інстанції та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував.
       У судовому засіданні представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кущак В.Б. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній
        ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, проте були належним чином повідомлені про дату та час слухання справи, що підтверджується телефонограмою, складеною секретарем судового засідання Тернопільського апеляційного суду Боднар Р.В. від 9 лютого 2021 року, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодом 4600115817746. Клопотань про відкладення розгляду справи відповідачка не надала, що у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Судом встановлено, що 29 липня 2014 року старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44185608 по виконанню виконавчого листа № 607/1591/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 69160 грн. боргу та 117268 грн. відсотків, а всього 186428 грн. заборгованості за договором позики солідарно та 1656,80 грн. судових витрат в рівних частках.
       30 червня 2015 року державним виконавцем Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47940767 з виконання виконавчого листа № 607/1322/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 20748 грн. відсотків за користування позикою та 69160 грн. пені за неналежно виконані зобов`язання за договором позики від 22 грудня 2010 року.
       06 липня 2015 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження, згідно з якою виконавчі провадження № 47940767 та № 44185608 об`єднано в одне провадження.
       Відповідно до квитанції № 29 від 21 серпня 2015 року ОСОБА_1 було сплачено на рахунок ДП «Інформ центр» Міністерства юстиції України грошові кошти у розмірі 15002,40 грн. Призначення платежу: гарантійний внесок за участь у торгах.
       Як убачається з протоколу проведення електронних торгів № 112704 від 31 серпня 2015 року, переможцем електронних торгів з продажу лоту № 90440 квартири по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Сума сплаченого гарантійного внеску становить 15002,40 грн., сума, яку необхідно перерахувати на рахунок продавця 285045,60 грн.
       Згідно з квитанціями № 107 від 14 вересня 2020 року та № 108 від 14 вересня 2020 року ОСОБА_1 перерахувала на рахунок Другого ВДВС Тернопільського міського управління юстиції грошові кошти у розмірі 149000 грн. та 136045,60 грн. відповідно. Призначення платежу: кошти за придбання на СЕТАМ, прот. № 112704 від 31 серпня 2015 року, лот № 90440.
       Відповідно до акту про проведені електронні торги від 10 листопада 2015 року, складеного державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, згідно з протоколом № 112704 проведення електронних торгів (реєстраційний номер лота № 90440) однокімнатна квартира, загальною площею 32,8 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, придбана переможцем електронних торгів ОСОБА_1 .
       31 грудня 2015 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 607/4591/13-ц, виданого 22 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 69160 грн. боргу та 117268 грн. відсотків, а всього 186428 грн. заборгованості за договором позики солідарно, 1656,80 грн. судових витрат в рівних частках.
       31 грудня 2015 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 607/1322/15-ц, виданого 10 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 20748 грн. відсотків за користування позикою та 69160 грн. пені за неналежно виконані зобов`язання за договором позики грошей від 22 грудня 2010 року.
       Відповідно до свідоцтва від 27 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В., ОСОБА_3 на праві власності належить однокімнатна квартира, загальною площею 32,8 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 , яка придбана ОСОБА_1 за 285045,60 грн.
       Як убачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 62167518 від 27 січня 2016 року, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира по АДРЕСА_1 , загальною площею 32,8 кв.м.
       01 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області із заявою про повернення йому грошових коштів у розмірі 163581,52 грн., які знаходяться на депозитному рахунку ДВС, що залишились після розподілу стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням № 48552800 грошових сум та підлягають поверненню.
       Згідно з платіжним дорученням № 1182 від 16.08.2016р. кошти в сумі 163581,52 грн. перераховано ОСОБА_3 ..
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2017 року визнано електронні торги, проведені 31 серпня 2015 року Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України щодо реалізації реєстраційного номера лота 90440 квартири по АДРЕСА_1 - недійсними. Скасовано протокол проведення електронних торгів № 112704 від 31 серпня 2015 року. Скасовано акт про проведені електронні торги від 10 листопада 2015 року щодо реалізації реєстраційного лота 90440 квартири по АДРЕСА_1 . Скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 70 від 27 січня 2016 року, видане приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. на ім`я ОСОБА_1 щодо права власності на квартиру по АДРЕСА_1 .
       Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 03 травня 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 січня 2017 року залишено без змін.
       Постановою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2019 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 03 травня 2017 року залишено без змін.
       13 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Міністерства юстиції України з вимогою повернути їй грошові кошти в розмірі 300048 грн., однак листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 18 березня 2020 року № Б-78/3.1/-09-35 їй повідомлено про те, що державним виконавцем вимогу про повернення коштів скеровано стягувачу ОСОБА_4 .
       Відтак, кошти, сплачені позивачем за купівлю квартири, придбаної на електронних торгах, які рішенням суду, що набрало законної сили, визнані недійсними, їй не повернуті.
       Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області № 16/44 від 26 січня 2016 року та Наказу Міністерства юстиції України від 01 березня 2016 року № 569/5 «Про відділи державної виконавчої служби та відділи державної реєстрації актів цивільного стану» Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області та Другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області було реорганізовано шляхом злиття у Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. 
       Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
       Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, що встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12.
       Відповідно до правового висновку, висловленого Великою палатою Верховного Суду у постановах від 21.11.2018 у справі № 465/650/16-ц та від 23.01.2019 у справі № 522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством, щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. 
       У постанові від 5.06.2018 у справі № 910/856/17 ВП ВС дійшла висновку, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є ДВС та організатор електронних торгів. 
       У ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Відтак, сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці ДВС та організатор електронних торгів, та покупець переможець електронних торгів.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочинне створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язання із його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
       Згідно з п. 1 розділу І Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року № 656/5, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, (далі Порядок) гарантійний внесок це грошовий завдаток, зарахований на рахунок Організатора, який за одним лотом сплачує фізична або юридична особа - учасник електронних торгів, розмір якого визначений, виходячи зі стартової ціни лота, та дорівнює сумі винагороди організатору електронних торгів (далі - Організатор) за надані ним послуги з реалізації майна.
       Відповідно до п.п. 1, 2 розділу ІІІ Порядку “винагорода Організатору за організацію та проведення електронних торгів встановлюється у відсотковому відношенні до ціни продажу лота. Розмір винагороди за організацію та проведення електронних торгів становить з урахуванням витрат, пов`язаних зі зберіганням, організацією та проведенням реалізації майна, у тому числі пов`язаних з оцінкою майна, 5 % від вартості реалізованого майна. 
       Згідно з п. 2 розділу IV Порядку для участі в електронних торгах учасник проходить процедуру реєстрації на веб-сайті, сплачує гарантійний внесок у розмірі 5% від стартової ціни лота на рахунок Організатора, подає заявку на участь в електронних торгах за формою, розміщеною на веб-сайті, та виконує інші вимоги, визначені цим Порядком.
       Відповідно до п. 1 розділу ІХ Порядку на підставі копії протоколу переможець електронних торгів протягом десяти банківських днів з дня формування протоколу здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно, зокрема зазначена в протоколі електронних торгів сума коштів, яка дорівнює різниці між ціною продажу придбаного лота і сумою винагороди Організатору за цим лотом, перераховується переможцем на рахунок органу державної виконавчої служби.
       21 серпня 2015 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок ДП «Інформаційний центр» гарантійний внесок у розмірі 15002,40 грн. для участі в електронних торгах з метою придбання квартири по АДРЕСА_1 . 
       31 серпня 2015 року Державним підприємством «Інформаційний центр» було проведено електронні торги з реалізації зазначеної квартири, переможцем яких стала ОСОБА_1 
       14 вересня 2015 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок Другого ВДВС Тернопільського міського управління юстиції кошти за придбання вказаної квартири на загальну суму 285045,60 грн., що становить різницю між ціною продажу придбаного лота і сумою сплаченої винагороди організатору (гарантійного внеску).
       10 листопада 2015 року державним виконавцем складено акт про проведені електронні торги та 27 січня 2016 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. ОСОБА_1 видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.
       Таким чином, між Другим ВДВС Тернопільського міського управління юстиції, Державним підприємством «Інформаційний центр» як продавцями та ОСОБА_1 як покупцем відбулося оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на електронних торгах, тобто правочин.
       27 січня 2016 року право власності ОСОБА_1 на квартиру по АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
       Умови та порядок вчинення виконавчих дій визначають Закон України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 (далі - Інструкція), а також Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.
       Відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.
       Згідно з пунктом 3.1 Тимчасового положення орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.
       У разі визнання прилюдних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору.
       Покупцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати та отримав затверджений державним виконавцем акт.
       Продавцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів може бути як спеціалізована організація, що проводила торги, так і виконавча служба, від імені якої могла виступати спеціалізована організація як організатор торгів.
       Ураховуючи те, що реституція, тобто повернення у стан, який існував до укладення недійсного правочину, можлива лише між його сторонами, судам необхідно встановити, хто саме є продавцем та покупцем за договором, який було укладено за результатами проведення прилюдних торгів та який у подальшому визнано недійсним.
       При цьому варто врахувати, що якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом державної виконавчої служби договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу державної виконавчої служби, то стороною такого договору є відділ державної виконавчої служби. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом державної виконавчої служби договору, то стороною договору на прилюдних торгах є спеціалізована організація.
       Згідно частин першої та другої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
       У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 зроблено висновок, що: «наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу - продавця і покупця - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин. Відповідно до пункту 4.14 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна торги закінчуються підписанням протоколу про результати торгів, який має силу договору. Вирішуючи питання про те хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором необхідно виходити з умов договору, що укладається між ДВС та спеціалізованою організацією. У випадку якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом ДВС договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу ДВС, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є ДВС. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом ДВС договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація». 
       Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1981цс16.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2017 року, яке набрало законної сили, зазначені електронні торги визнано недійсними, скасовано протокол проведення електронних торгів №112704 від 31 серпня 2015 року, акт про проведені електронні торги від 10 листопада 2015 року та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 27 січня 2016 року.
       Встановивши, що продавцем на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна є саме Другий відділ ДВС (який реорганізований в Тернопільський міський відділ ДВС головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у січні 2016 року) на рахунок якого були переведенні кошти за продаж квартири, суд дійшов правильного висновку про стягнення у порядку реституції саме з відповідача на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 285045,60 грн за придбане нею майно на прилюдних торгах, які в подальшому визнані недійсними. 
       В апеляційній інстанції представник апелянта підтвердив факт перерахування ДВС ОСОБА_3 надмірно сплачених грошових коштів в сумі 163581,52 грн згідно платіжного доручення №1182 від 16.08.2016 року, при тому що за ОСОБА_3 залишилась ще й квартира, за яку ОСОБА_1 оплачено кошти а в сумі 285045 грн. 
       З позовом ДВС до ОСОБА_3 про повернення надмірно сплачених коштів в сумі 163581,52 грн не звертались.
       Доводи апеляційної скарги про те, що Другий відділ державної виконавчої служби не повинен повертати кошти в розмірі 285045,60 грн. покупцю, оскільки дані кошти були перераховані на виконання зобов`язань боржника ОСОБА_3 згідно виконавчого листа № 607/4591/13-ц від 22.07.2014 Тернопільського міськрайонного суду та виконавчого листа від 10.06.2015 № 607/1322/15-ц Тернопільського міськрайонного суду не заслуговують на увагу, оскільки саме відповідач був продавцем придбаного позивачем майна на прилюдних торгах і ці кошти перераховані на депозитний рахунок Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільському міському відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального УМЮ (м. Івано-Франківськ).
       Доводи апелянта про те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення Тернопільського міськрайонного суду не враховано інших судових рішень щодо оскарження дій державного виконавця, пов`язаних з оцінкою вищевказаного майна в межах виконавчого провадження, зокрема ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2015 року, якою скасовано ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року в частині задоволення скарги ОСОБА_3 про визнання протиправними дій державного виконавця, колегія судів вважає необґрунтованими, оскільки рішення суду набрало законної сили і є обов`язковим до виконання. Розгляд касаційним судом касаційної скарги відповідача на ухвалу, якою відмовлено в перегляді рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, дії цього рішення не зупиняє і не скасовує.
       Голослівними є посилання представника апелянта на відсутність коштів на депозитному рахунку ДВС, так як утримується за рахунок Державного бюджету України, оскільки спростовуються матеріалами справи.
       Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Як убачається з договору про надання професійної правничої допомоги від 30 січня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_5 , гонорар адвоката за надання професійної правничої становить 6000 грн, яка оплачена згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 120 від 30 січня 2020 року, 
       Колегія суддів погоджується із розрахунком судових витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.
       Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
       Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 25 січня 2021 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2020 року підлягає поновленню. 

       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) — залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.
       Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2020 року.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 03 березня 2021 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                        С.І. Дикун
       
М.В. Хома