ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 р. 	Справа № 440/5144/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 28.10.20 року по справі № 440/5144/20
за позовом    ОСОБА_1  
до   Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області            
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
17 вересня 2020 року   ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення заборгованості по щомісячному довічному грошовому утриманні за 2018 рік в сумі 15840 грн.
          В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Згідно довідки Апеляційного суду Полтавської області від 14.08.2018 року № 06-12/356/68/18  суддівська винагорода для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 становить 34416,07 грн., з яких: посадовий оклад - 19382 грн, доплата за вислугу років - 13567,40 грн., матеріальна допомога, що в розрахунку помісячно складає 1466,67 грн. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року у справі № 440/4403/18 визнано протиправними дії Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку довічного утримання з 01 січня 2018 року відповідно до довідки Апеляційного суду Полтавської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №06-/2/356/62/18 від 14.08.2018 року та зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1  з 01 січня 2018 року відповідно до довідки Апеляційного суду Полтавської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №06-/2/356/62/18 від 14.08.2018, з урахуванням виплачених сум. Вважає, що під час виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року у справі № 440/4403/18 відповідачем протиправно не було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення заборгованості задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити  перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі 1466,67 грн. за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що враховуючи ту обставину, що позивач подав заяву довільної форми, а не відповідного зразка, встановленого Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-І (надалі - Порядок №22-1) дана заява була зареєстрована як звернення громадянина, на яку управлінням правомірно було надано відповідь в порядку визначеному Законом України "Про звернення громадян".
На підставі заяви, поданої 22.12.2016, позивачку з 22.12.2016 переведено з пенсії за віком, обчисленої відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” № 1402-УПІ від 02.06.2016 (далі - Закон).
Згідно ст. 135 Закону суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування в суді на адміністративній посаді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідач зазначає, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 по справі №440/4403/18 здійснено перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2018 відповідно до довідки Апеляційного суду Полтавської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.08.2018 №06-/2/356/62/18.
На думку відповідача, оскільки рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 по справі №440/4403/18 не містить зобов`язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в сумі 1466,67 грн., то Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відмовляючи у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки діяло правомірно.
Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Апеляційним судом Полтавської області на ім`я ОСОБА_1 видано довідку від 14.08.2018 року № 06-12/356/68/18 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з якою суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 34416,07 грн., з яких: посадовий оклад - 19382 грн, доплата за вислугу років - 13567,40 грн., матеріальна допомога, що в розрахунку помісячно складає 1466,67 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року у справі № 440/4403/18 визнано протиправними дії Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку довічного утримання з 01 січня 2018 року відповідно до довідки Апеляційного суду Полтавської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №06-/2/356/62/18 від 14.08.2018 року та зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1  з 01 січня 2018 року відповідно до довідки Апеляційного суду Полтавської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №06-/2/356/62/18 від 14.08.2018, з урахуванням виплачених сум. 
          Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 31.07.2019 року № 12/А-2.15 позивача повідомлено, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року у справі № 440/4403/18 не містить зобов`язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в сумі 1466,67 грн. Після зазначеного перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року склав 29654,46 грн. (суддівська винагорода 32949,40 грн. (за виключенням матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в сумі 1466,67 грн.)*90%).
Позивач ОСОБА_1 не погодилась з діями відповідача щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці  та звернулась до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріальна допомога є складовою системи оплати праці, в тому числі і судді, отже є підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Конституційний Суд України у Рішенні від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини).
Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов`язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.
У рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України охарактеризував щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді; щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абзаци п`ятий, шостий, сьомий п. 7 мотивувальної частини).
Відповідно до статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Аналогічне правове регулювання закріплено в Законі України «Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 № 1402-VIII (далі – Закон № 1402-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2016 року.
Згідно з нормами ст. 136 Закону № 1402-VIII та ст. 134 Закону № 2453-VI суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.
Статтею 141 Закону № 2453-VI визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Отже, спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.
Колегія суддів зазначає, що за такого правового регулювання, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Посилання позивача та суду першої інстанції на положення статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, враховується у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати є безпідставним, оскільки застосування цих норм можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання, яке визначено спеціальним законом - Законом України «Про судоустрій та статус суддів».
Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених вище норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 (справа №592/7834/17), від 09.11.2018 (справа №730/567/17) та від 23.11.2018 (справа №727/4730/17) і колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від зазнаного правового висновку.
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не діяло протиправно.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, зробив помилкові висновки.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року по справі № 440/5144/20, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 по справі № 440/5144/20 - скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення заборгованості відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва