КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2837/2021                           

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
           11 лютого 2021 року                                                                     м. Київ
                                                                                                                   Справа № 756/8535/19
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.В.,  Чобіток А.О.,  
за участю секретарів  судового засідання             Зиль Т.С., Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Яценко Н.О.,  
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,
 
встановив:
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки:   ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2013 року. Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинено з вересня 2018 року, дитина проживає із позивачем та перебуває на її утриманні.
 Відповідач ухиляється від виконання обов`язку по утриманню доньки, проте має можливість надавати таку допомогу, оскільки офіційно працює в компанії Брітіш Амерікан Тоббако, тобто має стабільний щомісячний дохід. 
Посилаючись на відсутність у відповідача інших утриманців, недостатність власних коштів на повноцінне утримання малолітньої дитини, необхідність винаймати житло за місцем проживання у Великій Британії, що тягне значні фінансові витрати, та забезпечувати малолітню доньку усім необхідним, позивач просить суд стягнути на її користь аліменти у визначеному розмірі.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 
В задоволенні решти вимог  - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, що порушує охоронювані законом права та інтереси малолітньої дитини на належне матеріальне утримання, оскільки необґрунтовано зменшено розмір аліментів, що підлягає стягненню.
Вказує, що суд першої інстанції при визначені розміру аліментів взяв до уваги лише оренду житла та видатки на послуги няні, яка забирає дитину зі школи. Проте, не враховано інші витрати, які входять до аліментних платежів, а саме: відпочинок, комунальні послуги, податки на житло, послуги няні під час канікул (інший тип няні), витрати пов`язані із відвідуванням школи (харчування у школі, проїзд, забезпечення канцелярськими товарами, шкільною формою, технікою і засобами для навчання, гуртки та додаткові заняття) та облаштування житла тощо. 
Зазначені витрати є щомісячними, та не є такими, що викликані особливими здібностями дитини та не є витратами, які визначені статтею 185 СК України, а пов`язані з забезпеченням доньки всім необхідним для її утримання, а також фізичного, психологічного та гармонійного розвитку.
Крім того, не було враховано обставини навчання дитини у зв`язку із дією карантинних обмежень. Так, відповідно до рекомендацій школи Сент-Джонс під час пандемії Covid-19 заборонено користуватися громадським транспортом та рекомендовано користуватися транспортом лише з членами родини, а відтак позивач змушена збільшити розмір витрат на транспорт та користуватися послугами таксі задля відвідування дитиною школи. Відповідне підтверджується квитанціями за поїздки за допомогою додатку Убер за 14 календарних днів жовтня 2020 року. Відповідно до зазначених квитанцій було витрачено на поїздки до школи 200 фунтів стерлінгів, а відповідно в місяць розмір цих витрат складає 420 фунтів стерлінгів.  
Вказує, що протягом 15 місяців розгляду справи змінилися обставини, які враховуються судом при визначені розміру аліментів та відповідні докази неможливо було вчасно подати під час розгляду в суді першої інстанції через карантинні обмеження, проживання позивача закордоном, відсутністю зв`язку із представником позивача, непогодження представником позиції з клієнтом, необхідності перекладу доказів, що вимагає великого обсягу часу на їх отримання. 
А тому сторона позивача просить суд апеляційної інстанції поновити процесуальні строки для подання доказів, які підтверджують понесені витрати на утримання малолітньої дитини.
Звертає увагу на те, що позивач несе фактичні витрати на утримання доньки близько 2620,17 фунтів стерлінгів щомісячно. На підтвердження понесених витрат позивач надає банківську виписку за червень 2019 року, і для порівняння докази понесених витрат у жовтні 2020 року. Відповідач має постійну, високооплачувану роботу та рівень його заробітної плати дає можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі і відповідна сплата аліментних платежів не призведе до зміни матеріального становища платника аліментів та членів його родини.
Вважає помилковим посилання суду першої інстанції щодо ненадання позивачем доказів щомісячного її доходу, оскільки визначення матеріального становища отримувача аліментів не входить до обставин, які враховуються судом при визначені розміру аліментів.
Суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір аліментів, яка підлягає стягненню, оскільки належними та допустимими доказами доведено здатність відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі і сплата аліментів у заявленому розмірі не призведе до зміни матеріального становища платника аліментів та членів його родини.
 
У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Вважає, що позивачем значно завищено розмір фактичних щомісячних витрат на дитину, які не підтверджено належними та допустимими доказами. Відповідач надавав суду інформацію про свій щомісячний дохід, середній розмір якого складає 5098, 23 доларів США. З урахуванням  рішення суду першої інстанції розмір щомісячного утримання дитини складатиме 1/6 частини доходу  відповідача, а саме: 849, 70 доларів США. 
В апеляційній скарзі позивач не надала жодних обґрунтованих доказів того, що щомісячних аліментів у розмірі 849, 70 доларів США є недостатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Звертає увагу, що витрати та транспорт до школи, витрати на няню під час літніх канікул, витрати на дитяче дозвілля, засоби пересування, святкування дня народження, відпочинок на час канікул та інші витрати на дитину, заявлені позивачем, є додатковими витратами, оскільки не містять ознак системності. 
 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила змінити рішення суду та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач та його представник заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити рішення суду без змін.   
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
 
Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти  на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції виходив з того, що ні позивачем, ні її представником не надано суду документального підтвердження щомісячних витрат на дитину, їх розмір та спрямованість витрат. 
При визначені розміру аліментів, суд врахував необхідність позивачеві винаймати житло у зв`язку з проживанням у  Великій Британії, м. Саутгемптон, вул. Брітон Стріт, через відсутність власного житла, що тягне відповідні видатки. Також судом враховані видатки за послуги няні, які щомісячно становлять 254 фунтів. 
Оскільки відповідач є здоровою та працездатною людиною, офіційно працевлаштований, та  має можливість щомісячно та стабільно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної доньки, середньомісячний дохід якого становить 5267 доларів США, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. 
Визначений судом розмір аліментів (1/6 частина від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно у грошовому еквіваленті буде становити в середньому 700 фунтів стерлінгів (що складає 877 доларів США), щомісячно, що забезпечить дитині достатній розмір матеріального забезпечення для гармонійного розвитку її здібностей та необхідний догляд. 
Також при визначені розміру стягнутих аліментів, суд врахував покладений законодавством обов`язок  з утримання дитини рівною мірою на обох батьків,  тобто щомісячний статок для забезпечення розвитку малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має становити 1400 фунтів стерлінгів, що є достатнім для забезпечення якнайкращого її розвитку. Підстав, які б дозволяли прийти висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду судом не встановлено.
Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 20 червня 2019 року.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5,90)
Згідно зі свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 01 липня 2015 року, сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в свідоцтві про народження якої відповідач записаний батьком (а.с.6).
Сторони не заперечують факт окремого проживання та проживання малолітньої дитини разом із позивачем у  АДРЕСА_1 , поштовий код  НОМЕР_1 .
Згідно зі звітом про заробітну плату від 22 січня 2020 року, відповідач ОСОБА_3 працює у ТОВ «Тютюнова фабрика у м.Печ» (Б.А.Т) м. Будапешт, вул. Чьорс, буд. 49-51, 3 поверх 1124, з розташуванням виробничих потужностей у м. Печ , та з 01 лютого 2019 року займає посаду фінансового керівника, його середньомісячний дохід становить 1791318 Фт, після відрахування обов`язкових платежів - 1561647 Фт (а.с.139).
Зі звітів мобільних транзакцій вбачається, що через мобільний платіж ОСОБА_3 здійснював перекази коштів на утримання дитини: жовтень 2018 - 350 фунтів стерлінгів, в листопаді 2018 р.- 250 фунтів стерлінгів, в грудні 2018 - 700 фунтів стерлінгів, у лютому 2019 року - 500 фунтів стерлінгів, у березні 2019 р. в загальному обсязі - 800 фунтів стерлінгів, в квітні 2019 р. - 500 фунтів стерлінгів, у травні 2019 р.- 600 фунтів стерлінгів, у червні 2019 р.- 600 фунтів стерлінгів, у липні 2019 р.- 600 фунтів стерлінгів, в серпні 2019 р. - 600 фунтів стерлінгів, у вересні 2019 р. - 600 фунтів стерлінгів (а.с.96-125).
 
Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. 
Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:  стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
 
Встановивши, що донька сторін проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, а відповідач матеріальну допомогу надає нерегулярно, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати свою дитину, її вік та стан здоров`я, матеріальне становище відповідача,  апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі є справедливим та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Враховуючи звіт про заробітну плату ОСОБА_3 , який свідчить про наявність у відповідача - платника аліментів постійного місця роботи та доходу, середньомісячний розмір якого становить 5267 доларів США, визначена судом першої інстанції  частка в розмірі 1/6 частини від заробітку відповідача, що складає  877 доларів США ( у гривнях на день ухвалення рішення судом першої інстанції становить 24 652 грн.), на даний період часу відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 СК України.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1. ст.  81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було прийнято до уваги  відповідь представника позивача від 05.02.2020 року  на відзив відповідача на позовну заяву про стягнення аліментів, адже у вказаній відповіді представник позивача навела середній перелік витрат на дитину у відповідних умовах проживання у Великій Британії, згідно з яким загальні витрати на утримання дитини  на один місяць становлять близько 1370 фунтів стерлінгів ( серед них, зокрема: харчування - 250 фунтів, заняття спортом, вивчення мови - 100 фунтів, одяг - 116 фунтів, дитяче дозвілля - 200 фунтів, проїзд у транспорті - 60 фунтів,  літній відпочинок - 70 фунтів на місяць, няня - 250 фунтів на місяць, витрати на оренду житла та комунальні платежі  - 280 фунтів).
З огляду на викладене, враховуючи розмір щомісячного доходу ОСОБА_3 , який становить в середньому 5267 доларів США на місяць, а також заявлені представником позивача витрати на дитину ( 1370 фунтів стерлінгів на місяць), обов`язок   обох батьків у рівній мірі брати участь в утриманні дитини,  колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про визначення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від щомісячного заробітку (доходу) відповідача, що складатиме  877 доларів США  або 700 фунтів стерлінгів,  і є достатнім для забезпечення належних умов життя  та гармонійного розвитку дитини.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що 1400 фунтів стерлінгів недостатньо для забезпечення  утримання дитини колегія суддів відхиляє, оскільки зазначене твердження суперечить наданим її представником даним у відповіді на відзив від 05.02.2020 року, і саме представником позивача була визначена вказана сума як необхідна для утримання дитини протягом одного місяця. ( а.с. 152, т. 1).
Крім того, як вбачається з долученого до матеріалів справи судом першої інстанції листування між сторонами електронною поштою у січні - лютому 2019 року, позивач стверджувала відповідачу про загальний розмір витрат на дитину близько 20 000 грн. щомісяця, у подальшому наполягала на  розмірі аліментів у сумі  1000 доларів США щомісяця ( а.с. 12-19, т. 2).
 За викладених обставин доводи апеляційної скарги позивача про необхідність стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку відповідача, що складатиме 1755 доларів США щомісяця, колегія суддів вважає необґрунтованими.
В апеляційній скарзі представник позивача також посилається на те, що судом не враховано інші витрати, що входять до аліментних платежів, які пов`язані з забезпеченням доньки всім необхідним для її утримання.
На підтвердження обґрунтованості позовних вимог та доводів апеляційної скарги  представником позивача додано копії відповідних чеків та квитанцій, з яких вбачається, що позивачем понесені витрати на: продукти харчування, придбання одягу та взуття, шкільний одяг, шкільні та канцелярські товари, товари для гігієни та догляду, витрати за послуги інтернету,  розваги та дозвілля дитини (зоопарк,  парк та інші зони відпочинку, в тому числі зі школи), витрати на придбання: велосипеду, самокату, шолому, принтеру, речей для басейну, витрати понесені на святкування дня народження та святкових днів у школі, витрати за користування  таксі Убер.  
Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, з`ясувавши та проаналізувавши вказані обставини, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє, оскільки  відповідно до вищевказаної відповіді на відзив, судом було враховано усі необхідні поточні витрати на утримання дитини, заявлені представником позивача, на суму близько 1400 фунтів стерлінгів.  Про суму витрат у розмірі 2620 фунтів стерлінгів на місяць позивач суду першої інстанції не заявляла та відповідних доказів не надавала.
Перевіривши копії чеків на придбання продуктів харчування, подані в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що надані чеки не свідчать про придбання зазначених у них продуктів саме для дитини і саме у  визначених в чеках обсягах, а також  про доцільність їх систематичного придбання для харчування дитини п`ятирічного  віку (зокрема, придбання напоїв «Пепсі»,  чіпсів,  креветок,  грибів, копченого лосося).
При цьому надані докази висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки, приймаючи до уваги розрахунок представника позивача від 05.02.2020 року, суд враховував, що на харчування дитини потрібно 250 фунтів на місяць, тоді як в апеляційній скарзі на потреби харчування дитини визначена така ж сума у розмірі 250 фунтів на місяць.
 Крім того, участь батьків у додаткових витратах на дитину є їх обов`язком, а у разі наявності спору - розмір участі батьків у таких витратах визначається судом ( ст. 185 СК України), а тому необхідність придбання велосипеду, принтеру, речей для басейну та інших витрат не може враховуватись при визначенні розміру аліментів, які  стягуються щомісячно для  забезпечення необхідного розвитку дитини.
Отже, доводи апеляційної скарги позивача про те, дійсні потреби дитини перевищують визначений судом розмір аліментів, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивачем  не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що 1/6 частина від усіх видів заробітку ( доходу)  відповідача, що на час розгляду справи судом першої інстанції становило суму, еквівалентну 24 652 грн., є недостатньою для належного утримання дочки п`ятирічного віку та забезпечення її гармонійного розвитку. 
 
Доводи апеляційної скарги про те, що за період розгляду справи в суді змінилися умови проживання позивача і збільшився обсяг витрат на утримання дитини у зв`язку з введенням карантинних обмежень ( послуги няні на канікулах, проїзд до школи на таксі), колегія суддів відхиляє, оскільки справу було розглянуто відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства ( зокрема, вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України), в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин, що доведені сторонами, станом на час розгляду справи судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними, вони спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.
 Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За викладених обставин колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром частки, яка буде щомісячно стягуватися з доходів відповідача як аліменти на утримання дитини, та вважає, що оскаржуване рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому  рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення. 
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                      Немировська О.В.
                                                                                                        
                                                                                                         Чобіток А.О.