Постанова                                                 
Іменем України
 
10 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 760/23067/19
провадження № 61-12363св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г.І.,(суддя-доповідач), Яремка В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 ,
відповідач - Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Ігнатченко Н. В., Таргоній Д. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , звернулися до суду з позовом до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначали, що на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Державного видавництва «Преса України» від 06 липня 2011 року, ОСОБА_1 видано ордер на право зайняття житлової площі в гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .
 
З 21 липня 2011 року і по теперішній час ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 проживають у зазначеному гуртожитку в кімнаті № НОМЕР_1 блоку № НОМЕР_2 .
 
З метою реалізації конституційного права на житло шляхом приватизації кімнати у гуртожитку, ОСОБА_1 звернулася до органу приватизації Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надавши всі необхідні документи, визначені пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 
16 грудня 2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 
29 січня 2010 раку за № 109/17404 (далі - Положення). 26 липня 2019 року відповідач повідомив про неможливість видачі їй свідоцтва про право власності на житлове приміщення в гуртожитку, посилаючись на те, що в поданих нею документах відсутня довідка Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») про суму залишку житлового чеку після її участі у приватизації квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Посилаючись на те, що відповідач безпідставно відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності на житлове приміщення, оскільки відповідно до частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за виключенням випадків, передбачених частиною другою статті 2 цього Закону та, що наведені відповідачем підстави відмови у видачі свідоцтва про право на приватизацію житлової площі не є обгрунтованими, позивачі просили зобов`язати Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію, в особі Управління житлово-комунального господарства, вчинити дії по передачі у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 2012 року народження, житлового приміщення у гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої 
ОСОБА_3 , задоволено.
 
Зобов`язано Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію вчинити дії по передачі у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлового приміщення у гуртожитку, розташованому за адресою:  АДРЕСА_3 .
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 надала органу приватизації усі, передбачені пунктом 18 Положення документи, необхідні для приватизації житлового приміщення. Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган приватизації, відповідно до пункту 22 Положення могла перевірити залишок невикористаного житлового чеку, оскільки позивач надала довідку АТ «Ощадбанк» про використану частину житлового чеку та здійснення його перерахунку на суму 3,26 грн. 
 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року апеляційну скаргу Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації задоволено, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги довідку АТ «Ощадбанк» № 1672 від 23 вересня 2019 року, яка містить залишок невикористаного житлового чеку для приватизації державного житлового фонду, оскільки така довідка не надавалася позивачем до органу приватизації 26 червня 2019 року. Повертаючи ОСОБА_1 документи, подані нею для приватизації жилого приміщення, відповідач діяв правомірно, в межах наданих йому повноважень. Повернення документів не виключає можливості звернення позивача з новою заявою до органу приватизації з наданням повного переліку документів, необхідних для приватизації житла. Ухваливши рішення про зобов`язання органу приватизації вчинити дії по передачі у приватну власність позивачів кімнати у гуртожитку, суд першої інстанції прийняв рішення про приватизацію спірного житлового приміщення, не вказавши навіть площу кімнати, що приватизується, чим перебрав на себе повноваження органу державної влади. 
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи 
 
У серпні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої 
ОСОБА_3 , у якій заявники просили постанову Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року скасувати та залишити в силі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц та постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд не врахував, що 
ОСОБА_1 до органу приватизації було надано всі необхідні документи передбачені пунктом 18 Положення, у тому числі документ, що підтверджує невикористання нею та членами сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Крім того, відповідно до пункту 22 Положення, у разі необхідності, відповідач має право уточнити необхідні для розрахунків дані, витребувати додаткові документи, а не відмовляти позивачам у приватизації займаного ними житлового приміщення із зазначених підстав. 
 
Суд першої інстанції встановив, що позивачі неодноразово зверталися до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації із заявами про приватизацію займаної ними кімнати у гуртожитку, однак і при наданні довідки  АТ «Ощадбанк» № 1672 від 23 вересня 2019 року, відповідач відмовив у видачі свідоцтва про право власності на житлове приміщення у гуртожитку, посилаючись на надання недостовірних відомостей, що не відповідає дійсності.    
 
Апеляційний суд не урахував, що ОСОБА_1 має право на приватизацію займаної нею кімнати у гуртожитку в межах санітарної норми  безоплатно, а в решті із використанням житлового чеку або з частковою доплатою, як зазначено у законі, та, що відповідно до частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» орган приватизації не має права відмовляти мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону. 
 
Натомість, установивши, що відповідач зволікає з прийняттям рішення про передачу житлового приміщення у приватну власність, суд першої інстанції зобов`язав його розглянути заяву ОСОБА_1 про передачу житла у приватну власність та вжити заходи щодо його приватизації.
 
У листопаді 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації на касаційну скаргу, у якому відповідач просив залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року  - без змін.
 
Відзив на касаційну скаргу мотивований посиланням на те, що Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація діяла в межах чинного законодавства при поверненні позивачу документів, наданих для оформлення свідоцтва про право власності на спірне житлове приміщення в гуртожитку, оскільки 
ОСОБА_1 не надала довідку про невикористання нею житлового чека для приватизації державного житлового фонду, передбачену пунктом 18 Положення, та подано суперечливі документи, що позбавило орган приватизації встановити наявність залишку житлового чека та відповідно права на приватизацію. Довідку про залишок житлового чека № 1672 від 23 вересня 2019 року та рішення Варвинської районної державної адміністрації Чернігівської області № 128 від 
17 червня 2004 року про участь ОСОБА_1 у здійсненій приватизації, позивач надала лише до суду, тоді як пункт 22 Положення надає можливість уточнення розрахунків лише щодо розрахунку надлишкової загальної площі квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі, що приватизується.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року, витребувано справу з місцевого суду. 
 
Справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції 22 жовтня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій 
 
Судами попередніх інстанцій, встановлено, що 19 липня 2011 року Державним видавництвом «Преса України», на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету від 06 липня 2011 року, ОСОБА_1 видано ордер на право зайняття житлової площі в гуртожитку, розташованому за адресою: 
АДРЕСА_4 .
 
З липня 2011 року ОСОБА_1 , разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 та  малолітньою донькою ОСОБА_3 , 2012 року народження, проживала та була зареєстрована в кімнаті 
АДРЕСА_5 , з 14 листопада 2017 року - в кімнаті № НОМЕР_1 блоку 
№ 5 зазначеного гуртожитку.
 
Рішенням Варвинської районної державної адміністрації Чернігівської області від 17 червня 2004 року № 128 ОСОБА_1 разом з матір`ю була передана у приватну власність в рівних частках квартира 
АДРЕСА_6 , загальною площею 
41,3 кв. м., житловою - 28, 6 кв. м.
 
Згідно з довідкою територіального відокремленого безбалансового відділення 
АТ «Ощадбанк» від 23 вересня 2019 року № 1672, ОСОБА_1 відкрито приватизаційний депозитний рахунок. Відповідно до платіжного доручення від 
15 липня 2004 року № 169 здійснено перерахування житлового чеку на суму 
3,26 грн по об`єкту приватизації за адресою: 
АДРЕСА_2 . Сума залишку житлового чека складає 0, 94 грн.
 
Рішенням Варвинської селищної ради Чернігівської області від 18 березня 
2010 року № 55 надано дозвіл на оформлення права власності на вказану квартиру, загальною площею 46,9 кв. м, житловою - 26,1 кв. м, у порядку визначеному Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», у зв`язку з проведеною добудовою та збільшенням площі квартири, що була приватизована на підставі рішення Варвинської районної державної адміністрації Чернігівської області від 17 червня 2004 року № 128. 
 
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01 грудня 2015 року № 1164 затвердженоакт приймання-передачі відомчого гуртожитку розташованого по АДРЕСА_7 у комунальну власність територіальної громади міста Києва, та передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. 
 
26 червня 2019 року ОСОБА_1 подала до органу приватизації Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації заяву про передачу у приватну власність займаного жилого приміщення (кімната № НОМЕР_1 блоку № НОМЕР_2 гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_7 ) з доданим переліком документів, визначених пунктом 18 Положення.
 
26 липня 2019 року Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація листом № 108-10141 повідомила ОСОБА_1 про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право власності у зв`язку з відсутністю довідки 
АТ «Ощадбанк» про суму залишку житлового чеку після участі в приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 . 
 
30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 повторно подала до органу приватизації Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації заяву про передачу у приватну власність займаного жилого приміщення (кімната № НОМЕР_1 блоку № НОМЕР_2 гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 ) з пакетом документів, визначених пунктом 18 Положення, та надала довідку АТ «Ощадбанк» від 23 вересня 2019 року № 1672, у якій містилися відомості про суму залишку житлового чеку після участі в приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
 
19 листопада 2019 року Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація листом № 108-15373 повідомила ОСОБА_1 про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право власності у зв`язку тим, що довідка АТ «Ощадбанк» від 23 вересня 2019 року № 1672 містить недостовірні відомості, зокрема приватизаційне платіжне доручення № 169 від 15 липня 2004 року не є дійсним для перерахування житлових чеків щодо житла, яке було приватизовано на підставі рішення Варвинської селищної ради Чернігівської області від 18 березня 2010 року.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація  - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
 
Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
 
Відповідно до статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» умовою безоплатної передачі наймачеві та членам його сім`ї квартири (будинку), що підлягає приватизації, є відповідність загальної площі квартири(будинку) нормі, передбаченій абзацом другим частини першої статті 3 Закону (пункт 1 частини першої); якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного   квадратного   метра   (частина друга); якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима (частина третя). Отже, безоплатна приватизація державного житлового фонду обумовлюється загальною площею квартири (будинку), в якій постійно проживає наймач та члени його сім`ї, і санітарною нормою загальної площі, що підлягає   приватизації, та не обмежується кількістю квартир (будинків) державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі. Тому громадяни України мають право використати житлові чеки для приватизації державного житлового фонду у повному обсязі незалежно від того, вкладається в санітарну норму загальна площа однієї чи кількох квартир (будинків).
 
Тобто, якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири(будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або частки майна державних підприємств, земельного фонду (стаття 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
 
Наведене кореспондується з Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК УРСР), згідно з нормами статті 48 якого жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України, при цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки (частина перша); при передачі громадянами житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі (частина друга); громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства (частина третя).
 
Системний аналіз наведених положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ЖК УРСР дає підстави для висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і, відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком.
 
Це вбачається зі змісту частини п`ятої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з якої кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.
 
Положення частини п`ятої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у   його власність   безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.
 
Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.
 
Таке тлумачення норм чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, висловлене в рішенні Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року 
№ 15-рп/2010.
 
Частинами першою та четвертою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).
 
Відповідно до частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
 
Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься, зокрема, ненадання особою необхідних документів для приватизації, перелік яких наведено в пункті 18 Положення, зокрема громадянин подає до органу приватизації, серед інших, такі документи: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків з приватизації державного житлового фонду.
 
Громадяни, які проживають у гуртожитку, крім документів, визначених у цьому пункті, до заяви також додають: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла; копію договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла; форму первинної облікової документації № 028/о «Консультаційний висновок спеціаліста» з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз.
 
За малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або опікуни. Згоду на участь у приватизації дітей батьки (усиновлювачі) або опікуни засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.
 
Відповідно до пункту 20 зазначеного Положення, документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и), видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території).
 
ОСОБА_1 надала до органу приватизації довідку від 07 серпня 2018 року 
№ 695 філії Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк», згідно з якою, вона значиться в списках за адресою: АДРЕСА_8 . У ТВБВ АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 на її ім`я відкрито приватизаційний депозитний рахунок, та згідно з платіжним дорученням від 01 липня 2004 року 
№ 169 їй здійснено перерахування житлового чеку на суму 3,26 грн, а також відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким підтверджується її право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 , та довідку виконавчого комітету Варвинської селищної ради від 27 грудня 2018 року № 5637 відповідно до якої ОСОБА_1 , згідно з рішенням виконавчого комітету Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області від 
18 березня 2010 року № 55, приймала участь у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію номінальної вартості житлових чеків» від 27 квітня 1994 року № 248 встановлено номінальну вартість житлових чеків у сумі 420 тис. карбованців, що складає 4,20 грн, що дає право особі на здійснення у її межах приватизації об`єктів державного житлового фонду.
 
Відповідно до пункту 22 Положення орган приватизації, у разі потреби уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, оформляє відповідні розрахунки та видає розпорядження органу приватизації щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах чи готує проект рішення органу місцевого самоврядування щодо жилих приміщень у гуртожитках.
 
Повернення документів з підстав відсутності у наданій довідці суми залишку житлового чеку після участі в приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не можна визнати обгрунтованою, оскільки органу приватизації були надані документи, що підтверджують використання позивачем житлового чеку на суму 3,26 грн. Ураховуючи, що номінальна вартість житлового чеку становить 4,20 грн, орган приватизації мав об`єктивну можливість вирахувати суму залишку житлового чеку, що становить 0,94 грн.
 
Установивши, що ОСОБА_1 виконала передбачені пунктом 18 Положення вимоги щодо надання документів, необхідних для здійснення приватизації житла, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Солом`янська районна в 
м. Києві державна адміністрація, як орган приватизації, зобов`язана була перевірити зазначені документи з підстав наявності у ОСОБА_1 права на приватизацію та прийняти відповідне рішення, а не повертати їй документи, посилаючись на відсутність довідки АТ «Ощадбанк»  про суму залишку житлового чеку. 
 
Посилання у відзиві Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації на те, що ОСОБА_1 при зверненні із заявою про приватизацію подала суперечливі документи, що унеможливило встановити факт наявності у неї залишку житлового чеку та відповідно права на приватизацію є необгрунтованими, оскільки як встановлено судами попередніх інстанцій на підставі рішення Варвинської районної державної адміністрації Чернігівської області від 17 червня 2004 року № 128, ОСОБА_1 реалізувала право на приватизацію разом із матір`ю в рівних частках квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 41,3 кв. м., житловою - 28, 6 кв. м, з використанням житловий чеку в сумі 3,26 грн, тоді як рішення Варвинської селищної ради Чернігівської області від 
18 березня 2010 року № 55 стосувалось надання дозволу на оформлення права власності на зазначену квартиру, площа якої після її приватизації була збільшена внаслідок добудови. 
 
Висновок апеляційного суду про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та перебрав на себе повноваження органу виконавчої влади є помилковим, оскільки звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивачі просили суд зобов`язати орган приватизації вчинити дії по передачі у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 2012 року народження, житлового приміщення у гуртожитку розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , посилаючись на порушення їх права, гарантованого державою, на безоплатну приватизацію житла.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Способи захисту цивільних прав передбачені частиною другою статті 16 ЦК України. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
 
Відповідно до статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла.
 
Установивши, що орган приватизації зволікає з прийняттям рішення щодо права  ОСОБА_1 на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог про зобов`язання цього органу розглянути заяву про передачу житла у приватну власність та вжити визначених законодавством заходів щодо його приватизації. 
 
Про ефективність та належність визначеного позивачами способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать постанови Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №183/2859/16, від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі 
№ 754/6918/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 
2018 року у справі № 200/18858/16-ц.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково, і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Ураховуючи, що апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, постанова Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року підлягає скасуванню, із залишенням в силі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року.
 
Щодо розподілу судових витрат 
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , підлягає задоволенню, сплачений за її подання судовий збір у розмірі 1 536,80 грн підлягає стягненню з Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації у рівних частинах на користь кожного із позивачів, тобто по 768,40 грн.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , задовольнити.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року скасувати, залишити в силі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року.
 
Стягнути з Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі по 768,40 грн кожному.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков
 
                                                                                              С. О. Погрібний
 
                                                                                              Г. І. Усик
 
В. В. Яремко