ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 183/2555/19(2-а/183/109/19)
адміністративне провадження № К/9901/15080/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді: Мартинюк Н.М.,
суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., 

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №183/2555/19 (2-а/183/109/19)

за позовом ОСОБА_1 
до інспектора роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Куліша Віктора Петровича,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції,
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

за касаційною скаргою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції 
на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року (прийняту у складі: головуючого судді Лукманової О.М., суддів Божко Л.А., Дурасової Ю.В.).

І. Історія справи

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до інспектора роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Куліша Віктора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (далі - «УПП в Дніпропетровській області», «Управління»), в якому просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі: 340 грн у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №1062189 від 12 квітня 2019 року, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням від 14 серпня 2019 року позов задовольнив: визнав протиправною і скасував постанову серії ЕАВ №1062189 від 12 квітня 2019 року і закрив провадження у справі.

Зазначене рішення ухвалено у відкритому судовому засіданні без участі сторін. Воно було направлене до Єдиного державного реєстру судових рішень 2 жовтня 2019 року і оприлюднене у цьому Реєстрі 4 жовтня 2019 року. 

УПП в Дніпропетровській області 10 квітня 2020 року подало апеляційну скаргу на рішення від 14 серпня 2019 року, просило поновити строк на апеляційне оскарження, вказавши, що копію оскаржуваного рішення отримано 9 квітня 2020 року, тоді як апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення копії рішення від 14 серпня 2019 року. 

Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 квітня 2020 року залишив апеляційну скаргу Управління без руху, оскільки встановив, що вона подана із пропуском десятиденного строку з дня проголошення рішення від 14 серпня 2019 року, тоді як стаття 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») визначає початок перебігу строку на подання апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, а не з дня його отримання. Водночас суд зазначив, що апелянт не подав доказів, які б підтвердили неможливість звернутися з апеляційною скаргою раніше, не цікавився результатом розгляду позову, будучи обізнаним про спір і дату судового засідання. 

У межах встановленого строку на усунення недоліків УПП в Дніпропетровській області подало заяву, в якій зазначено, що Управління отримало копію рішення від 14 серпня 2019 року лише 9 квітня 2020 року, а тому третя особа має право на поновлення строку апеляційного оскарження відповідно до положень статті 295 КАС України, оскільки стаття 286 цього Кодексу не врегульовує питання поновлення строків у разі їх пропуску. 

Проте ухвалою від 19 травня 2020 року Третій апеляційний адміністративний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за скаргою УПП в Дніпропетровській області на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України. Ця ухвала мотивована тим, що, хоча Управління і має право на застосування положень частини другої статті 295 КАС України щодо обрахунку строку на апеляційне оскарження з моменту вручення копії рішення, проте наведені ним доводи не дають підстав для висновку про поважність причин пропуску такого строку. Так, суд зауважив, що апелянт не вживав заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження протягом тривалого часу і звернувся до суду із заявою про отримання копії рішення від 14 серпня 2019 року лише 19 березня 2020 року. Водночас оскаржуване апелянтом рішення було оприлюднене в Єдиному державному реєстрі судових рішень 4 жовтня 2019 року і з цього часу УПП в Дніпропетровській області повинно було цікавитися результатом розгляду справи. До того ж копія вказаного рішення була направлена сторонам 9 жовтня 2019 року. 

У касаційній скарзі Управління просить скасувати ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Скаржник зазначає, що апеляційний суд не виконав обов`язку щодо направлення учасникам справи копії рішення протягом двох днів з дня його прийняття, чим порушив вимоги частини п`ятої статті 251 КАС України. Також зауважує, що стаття 286 КАС України не врегульовує порядок і підстави поновлення строків у разі їх пропуску, тому відповідне питання регулюється статтею 295 КАС України. До того ж стаття 286 КАС України не обмежує повноваження апеляційного суду щодо поновлення строків. Відтак Управління вважає, що апеляційна скарга була подана ним з дотриманням вимог статті 295 КАС України, яка передбачає можливість поновлення строку на апеляційне оскарження. Натомість суд апеляційної інстанції вказаного не врахував, порушив принципи рівності і змагальності сторін і обмежив УПП в Дніпропетровській області у доступі до правосуддя. 

Інші учасники справи відзивів на касаційну скаргу не подали. Відповідач отримав копію ухвали про відкриття касаційного провадження 12 жовтня 2020 року, а позивач - 10 жовтня 2020 року.

Ознайомившись із доводами скаржника, Верховний Суд вважає необхідним задовольнити касаційну скаргу з огляду на таке.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Верховний Суд, переглянувши оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.

Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 2 КАС України забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

За змістом частини першої статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина друга статті 44 КАС України).

Частиною першою статті 293 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 295 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).

Водночас за приписами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом з тим, строк на апеляційне оскарження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, до яких відноситься цей спір, визначений статтею 286 КАС України.

Так, згідно з частиною четвертою статті 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За правилами, встановленими статтею 271 КАС України у справах, визначених, статтями 273 - 277, 280 - 289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. Водночас протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилом пункту 4 частини першої статті 299 КАС суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Як уже зазначено, у цій справі третя особа 10 квітня 2020 року подала апеляційну скаргу на рішення суду від 14 серпня 2019 року, ухваленого у відкритому судовому засіданні без участі сторін, у справі щодо рішення суб`єкта владних повноважень стосовно притягнення позивача до адміністративної відповідальності. У матеріалах справи наявний супровідний лист від 9 жовтня 2019 року №183/2555/19 про направлення учасникам копії вказаного рішення (а.с. 38).

Однак у справі відсутні докази вручення учасникам справи копії рішення від 14 серпня 2019 року (наприклад, повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення). Відтак позивач 21 січня 2020 року (а.с. 39) звернувся до суду із заявою про видачу йому копії вказаного рішення, яку отримав 31 січня 2020 року. Третя особа 16 березня 2020 року (зареєстрована в суді 19 березня 2020 року) також звернулася із заявою про направлення їй копії рішення від 14 серпня 2019 року (а.с. 40-42) і отримала копію цього рішення 9 квітня 2020 року (а.с. 49, 52). 

Із викладеного випливає висновок, що ані позивач, ані третя особа не отримували копії рішення від 14 серпня 2019 року до моменту звернення до суду з відповідними заявами у січні, березні 2020 року. Жодних доказів про отримання будь-ким із учасників копії вказаного рішення в результаті надсилання його судом у жовтні 2019 року матеріали справи не містять. 

Третій апеляційний адміністративний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив із того, що апелянт, хоча і має право на поновлення строку у порядку, визначеному частиною другою статі 295 КАС України, не навів поважних причин його пропуску. 

Верховний Суд не погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на таке. 

Дійсно, стаття 286 КАС України є спеціальною нормою процесуального закону, що визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, та частина четверта якої встановлює спеціальні у відношенні до статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження (протягом десяти днів) і порядок обчислення цього строку (з дня проголошення судового рішення).

Водночас статтею 286 КАС України не обмежено повноваження суду апеляційної інстанції щодо поновлення строку на апеляційне оскарження в порядку частини третьої статті 295 КАС України, і на відміну від правил, установлених статтею 270 КАС України, передбачений статтею 286 КАС України строк на апеляційне оскарження не є преклюзивним.

Отже, причини пропуску строку на апеляційне оскарження у справах цієї категорії також підлягають оцінці на предмет їх поважності в загальному порядку, передбаченому процесуальним законом, з урахуванням визначених частиною четвертою статті 286 КАС України особливостей, і суд апеляційної інстанції не обмежений у повноваженні щодо поновлення цього строку за наявності відповідних підстав.

Разом з тим, Верховний Суд наголошує, що у справах цієї категорії, які є терміновими в розумінні КАС України, надзвичайно важливим в аспекті реалізації учасником справи права на апеляційне оскарження є дотримання судом першої інстанції порядку проголошення і вручення (надсилання) копій судових рішень, визначеного частиною другою статті 271 КАС України. Недотримання судом першої інстанції цього порядку може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, з урахуванням інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» і від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Стаття 271 КАС України передбачає, що у справах за статтею 286 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення та копії цих рішень невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Проте у порушення цієї норми суд першої інстанції не надіслав копії рішення від 14 серпня 2019 року сторонам (супровідний лист від 9 жовтня 2019 року не є достатнім доказом надсилання копій цього рішення) і у матеріалах справи відсутні докази вручення копії рішення третій особі. До того ж Управління просило про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням причин пропуску строку. Зокрема, апелянт звертав увагу на те, що копію рішення від 14 серпня 2019 року отримав лише після того, як у березні 2020 року самостійно звернувся до суду із заявою про надсилання копії цього рішення.

Отже, за викладеного правового регулювання і обставин справи, Верховний Суд вважає, що Управління пропустило строк на апеляційне оскарження рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2019 року з поважних причин.

Аналогічна правова позиція, зокрема у питанні обов`язкового дотримання судом порядку надсилання сторонам копії рішення, в тому числі у разі тривалого пропуску строку на апеляційне оскарження, викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №200/12472/18, від 28 листопада 2019 року у справі №203/3046/18, від 9 грудня 2019 року у справі №205/7051/18, від 20 січня 2020 року у справі №333/4085/18, від 21 лютого 2020 року у справі №183/6554/18 і від 27 лютого 2020 року у справі №201/4153/19. 

Водночас колегія суддів вважає помилковим посилання суду апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі на постанову Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №910/33054/15, оскільки у ній викладено висновки щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України і правовідносини у вказаній справі та справі, що розглядається, не є подібними.

Отже, Верховний Суд указує на помилковість висновків апеляційного суду про неповажність причин пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження.

Відтак суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Частиною першою статті 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Згідно частини четвертої статті 353 КАС України встановлено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Відповідно до частини п`ятої статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Отже, зважаючи на положення статті 353 КАС України, касаційну скаргу належить задовольнити, а оскаржуване судове рішення - скасувати із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

З огляду на результат касаційного перегляду справи судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції - Третього апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді          Верховного Суду