П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/9370/20	
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача - судді Турецької І. О.,
суддів - Стас Л. В., Федусик А. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року про повернення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання обставин, визнання незаконним, протиправним, необґрунтованим, не дійсним, таким, що не підлягає виконанню та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, стягнення витрат, визнання незаконним та протиправним бездіяльність та дію, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання обставин, визнання незаконним, протиправним, необґрунтованим, недійсним, таким, що не підлягає виконанню та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, стягнення витрат, визнання незаконним та протиправним бездіяльність та дію, зобов`язання вчинити певні дії.
Разом із позовом ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції клопотання про звільнення її від сплати судового збору, обґрунтовуючи скрутним матеріальним станом.
До даного клопотання позивачка надала довідки про нараховану та виплачену пенсію.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 був залишений без руху, з причин його невідповідності вимогам статей 160, 161 КАС України.
Так, суд першої інстанції вказав, що в позовній заяві не конкретизовано зміст позовних вимог. Не обґрунтовано, яким чином оскаржуване рішення, дії та бездіяльність порушують права, свободи та інтереси позивачки.
Суд також вказав, що в прохальній частині позову позивачка просить, серед іншого, визнати певні обставини, що не узгоджується з вимогами статті 5 КАС України, яка передбачає право на звернення до суду та способи судового захисту.

Далі суд вказав, що позивачкою подано заяву про витребування доказів, однак не доведено можливості самостійно надати докази, які вона просить витребувати, не зазначено заходи, яких позивачка вжила для отримання цих доказів. Також в клопотанні про витребування доказів позивачка не конкретизує, які саме докази необхідно витребувати.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції вважав, що надані позивачкою докази не містять достатніх обставин, з якими Закон України «Про судовий збір» пов`язує право на звільнення від сплати судового збору.
До клопотання про звільнення від сплати судового збору не додано доказів, які б підтверджували відсутність інших джерел доходів (довідки про сукупний річний дохід за 2019 рік від органу ДПС), що позбавляє суд можливості оцінити майновий стан заявника.
Отже, саме ненадання довідки з органу ДПС про відсутність інших доходів за попередній календарний рік (2019) стало підставою для відмови в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.
У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції розрахував суму судового збору за звернення до суду з даним позовом та запропонував позивачці його сплатити.

На виконання ухвали суду про залишення позову без руху, позивачкою 19 жовтня 2020 року подано до суду уточнену позовну заяву, в якій позивачка просить визнати незаконними, протиправними, недійсними та скасувати незаконні рішення, вимоги ГУ ДФС, не доведені відповідачем до відома позивача, які були покладені в основу для винесення незаконного, протиправного, недійсного (нечинного), необґрунтованого рішення ГУ ДФС в Одеській області від 10.06.2019 року №0124175307;
зобов`язати відповідача утриматись від здійснення та припинити незаконні дії, що полягають в незаконному протиправному необґрунтованому недійсному (нечинному), не відповідаючи фактичним обставинам рішенні ГУ ДФС в Одеській області від 10.06.2019 року №0124175307 та в інших рішеннях ГУ ДФС, не доведених відповідачем до відома позивача, які були покладені в основу для винесення рішення ГУ ДФС в Одеській області від 10.06.2019 року.

Також ОСОБА_1 знову було надано заяву про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якої зазначено, що вона є пенсіонером за віком, належить до категорії непрацездатного, малозабезпеченого населення, має тяжкий стан здоров`я, потребує постійного стороннього догляду й значних витрат на лікування, відтак позбавлена можливості сплатити такий збір, розмір якого для неї являється непомірно великим з огляду на низький рівень її доходу, єдиним джерелом якого є виплата пенсії.
На підтвердження обставин, вказаних у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, заявник надала копії довідок, виданих Білгород-Дністровським об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України про розмір пенсії, виплаченої ОСОБА_1 за період з січня 2018 року по лютий 2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовлено, а позовну заяву повернуто позивачці, на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви.

Приймаючи таку ухвалу, суд першої інстанції вважав, що в уточнених позовних вимогах, наданих на виконання ухвали про залишення позову без руху, позивачкою знову не конкретно та нечітко вказано зміст позовних вимог, оскільки вони носять не конкретний характер та не відповідають вимогам ст. 5 КАС України.

З приводу поданого клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд вказав, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження обставин того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за поданий нею позов у встановлений законом порядку, а наведені нею обставини, за відсутності доказів на їх підтвердження, не є підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки пенсія є лише одним із видів доходу. Доказів, які б підтверджували відсутність інших джерел доходів (довідки про сукупний річний дохід за 2019 рік від органу ДПС) до суду не надано.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 звертає увагу суду апеляційної інстанції на важливе і визначальне в даній справі, що у неї на законодавчому рівні відсутні заборгованість та зобов`язання, у тому числі по єдиному соціальному внеску. Вказує на те, що відповідач та суд першої інстанції на це уваги не звернули та порушили вимоги Конституції України та КАС України.
Апелянт вважає, що у суду першої інстанції були законні підстави для відкриття провадження у справі, для ефективного розгляду справи в межах строків та задоволення позову. Указує на те, що недоліки позову, які зазначені судом першої інстанції не відповідають фактичним обставинам.

Також ОСОБА_1 вважає, що у суду були підстави для звільнення її від сплати судового збору, оскільки надані докази свідчать про її скрутний матеріальний стан.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, відповідно до ч.2 ст. 312 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Частина 3 статті 161 КАС України передбачає, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
Позовна заява повертається позивачеві, якщо, зокрема, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч.2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частина 1 ст. 133 КАС України передбачає, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI (далі - Закон №3674).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №3674 враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справ, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Частина друга статті 8 Закону №3674 передбачає, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що суд може звільнити від сплати судового збору, за відповідним клопотанням фізичної особи, у разі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік.

Так, надані позивачем до суду першої інстанції копії довідок, виданих Білгород-Дністровським об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України про розмір пенсії, виплаченої ОСОБА_1 за період з січня 2018 року по лютий 2020 року, дійсно свідчать, що розмір судового збору за подання позову у даній справі в сумі 1681,60 грн. за подання позову перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 .

Проте, варто звернути увагу, що існує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в ухвалі від 12.03.2019 року (справа № П/9901/841/18, провадження № 11-164заі19), що сам по собі факт отримання пенсії особою не позбавляє цю особу права та можливості отримання інших доходів, з яких може бути сплачений судовий збір.

У свою чергу, позивачка, звертаючись до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, не надала довідку з органу ДПС про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2019 рік.
Отже, ненадання наведених доказів слугувало підставою для висновку про відсутність підстав для звільнення позивачки від сплати судового збору.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду.

До того ж, окрім несплати судового збору, судом першої інстанції було виявлено ряд недоліків позову, які, на його думку, перешкоджали відкриттю провадження у справі. Серед таких недоліків була не конкретизація та нечіткість змісту позовних вимог.

На думку суду апеляційної інстанції, такі недоліки не могли стати підставою для повернення позовної заяви, оскільки з позову ОСОБА_1 чітко вбачається, що спір між нею та суб`єктом владних повноважень виник з приводу прийнятого останнім рішення №0124175307 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10 червня 2019 року.
Саме це рішення ОСОБА_1 і просить визнати протиправним та скасувати.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про повернення позову є законним та обґрунтованим, лише в частині невиконання позивачкою вимог щодо сплати судового збору або надання відповідних доказів для звільнення від його сплати.
В іншій частині, суд вдався до надмірного формалізму, адже саме на суд покладений обов`язок здійснити правильну правову кваліфікацію спірних правовідносин та застосувати для їх вирішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Доводи скаржниці по суті спору, не можуть бути взяті судом апеляційної інстанції до уваги, адже апеляційному перегляду підлягає процесуальна ухвала.

За викладених обставин, ураховуючи, що несплата судового збору є самостійною підставою для повернення позову, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано повернув ОСОБА_1 її позов, на підставі п.1 ч.4 ст. 169 КАС України, а, отже, підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині відсутні.

Важливо зазначити, що повернення ОСОБА_1 її позову, не позбавляє особу повторно звернутися до суду першої інстанції з відповідним позовом, надавши перелічені вище документи про наявність підстав для звільнення її від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року про повернення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області - змінити, виключивши з її мотивувальної частини доводи, які стосуються не конкретизації та нечіткості змісту її позовних вимог.
В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року про повернення позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач - суддя                                                                      І. О. Турецька

                   суддя                                                                      Л. В. Стас

                   суддя                                                                      А. Г. Федусик

Повне судове рішення складено 17.03.2021 року.