ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 р. 	Справа № 520/10447/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 (головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М.) по справі № 520/10447/2020
за позовом       ОСОБА_1  
до     Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: начальник Головного управління Національної поліції в Харківській області Сокуренко Валерій Васильович,    
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25 червня 2020 року № 172 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 згідно з п.1 ч.1 ст.87 ЗУ Про державну службу у зв`язку із скороченням штатів;
- поновити ОСОБА_1 на роботі Головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 червня 2020 року до дня поновлення на роботі;
- зобов`язати ГУ НП в Харківській області провести оплату лікарняного листа серія АДВ №464659, АДВ №464683, АДВ №464712, АДВ 620542, АДВ №464683;
- зобов`язати ГУ НП в Харківській області провести оплату відпустки, як учаснику бойових дій кількістю 14 діб, з 08.06.2020 до 22.06.2020 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на його користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25 червня 2020 року № 172 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 згідно з п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із скороченням штатів.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 18.08.2020 №249 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 згідно з п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із скороченням штатів з 23.07.2020.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі Головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області з 23.07.2020.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.07.2020 до 13.10.2020.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області провести оплату лікарняних листків серія: АДВ №464659, АДВ №464683, АДВ №464712, АДВ 620542, АДВ №464683.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області провести оплату відпустки, як учаснику бойових дій кількістю 14 діб за 2020 року, з урахуванням лікарняних листків серія: АДВ №464659, АДВ №464683, АДВ №464712, АДВ 620542, АДВ №464683.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що наказом Національної поліції України від 05.08.2019 № 783 "Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції" скорочено, зокрема, посаду, яку обіймав позивач. Позивача своєчасно попереджено про можливе подальше припинення державної служби та звільнення з роботи в поліції, та у строки, встановлені п. 6 ст. 49-2 КзПП та Законом України «Про державну службу» звільнено з займаної посади. Вважає помилковим застосування судом до спірних правовідносин п. 1 ст. 49-2 КзПП. 
Також зазначає, що пропонування державному службовцю вакантної посади при скороченні чисельності або штату державних службовців є правом, а не обов`язком роботодавця.
Крім того, вказує, що судом першої інстанції помилково задоволено позов в частині зобов`язання відповідача провести позивачу оплату  лікарняних листків та відпустки, як учаснику бойових дій, оскільки з моменту поновлення ОСОБА_1 до моменту його звільнення відомості щодо перебування позивача у відпустці та на лікарняному в табелі обліку використання робочого часу відсутні, а тому заробітна плата не нарахована.
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення змінити в частині стягнення моральної шкоди.
Начальник Головного управління Національної поліції в Харківській області Сокуренко В.В. (далі -  третя особа) не подав відзив на апеляційну скаргу.                         
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України  справа розглянута  в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню  з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 з 1988 року працював в органах Міністерства внутрішніх справ, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням  серії НОМЕР_1 від 06.11.2015.
З 07.11.2015 ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника управління - начальника  відділу управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУ НП в Харківській області, з 27.11.2018  переведений на посаду Головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області.
Наказом Національної поліції України від 05.08.2019 р. № 783 "Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції" скорочено 28 посад, зокрема посаду головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області. 
15.08.2019 позивача попереджено про можливе наступне припинення державної служби та звільнення з роботи в поліції.
Наказом № 358 о/с від 15.10.2019  позивача звільнено на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю (через скорочення штатів) та п. 1 ч. 1 (через скорочення штатів) ст. 87 Закону України "Про державну службу".
Вказаний наказ позивачем оскаржено до суду, за наслідками розгляду якого рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 по справі №520/12192/19 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15 жовтня 2019 року № 358 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із скороченням штатів. Поновлено ОСОБА_1 на роботі Головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 жовтня 2019 року у сумі, яка складає 121384,32 грн.
24.01.2020 відповідач наказом №16 о\с поновив позивача на посаді головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області.
24.01.2020 позивача попереджено про можливе наступне припинення державної служби та звільнення з роботи в поліції після закінчення двомісячного строку з дня попередження.
27.01.2020 позивачем подано заяву, в якій просив звільнити його з посади, припинивши державну службу відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України та п. 1 ч.1 ст. 87 Закону України про державну службу через скорочення штатів з 04.02.2020.
Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №29 о/с від 04.02.2020 звільнено та припинено державну службу ОСОБА_1 , з 04.02.2020 згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (через скорочення штатів) та п.1 ч.1 (через скорочення штатів) ст. 87 Закону України "Про державну службу", з виплатою грошової компенсації за частину невикористаної відпустки за період з 16.10.2019 по 06.11.2019 у кількості 2 діб, частину невикористаної основної відпустки за період з 07.11.2019 по 04.02.2020 у кількості 7 діб та виплатою компенсації за невикористану частину додаткової відпустки за період робочого року з 07.11.2019 по 04.02.2020 у кількості 15 діб. 
Позивач оскаржив вказаний наказ у судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 по справі № 520/3005/2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 4 лютого 2020 року № 29 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 згідно з п. 1 ст.40 КЗпП та п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із скороченням штатів. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій Головного управління Національної поліції в Харківській області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 лютого 2020 року, що складає 82 187 гривень 30 коп. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області провести оплату ОСОБА_1 за листком непрацездатності серія АДВ №464348.
02.06.2020 на виконання рішення суду від 19.05.2020 ОСОБА_1 поновлено на посаді головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області з 04.02.2020, що підтверджується наказом ГУ НП в Харківській області № 144 о/с від 02.06.2020 (а.с. 14).
02.06.2020 позивача попереджено про можливе наступне припинення державної служби та звільнення з роботи в поліції через 30 календарних днів з дня попередження у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» з посиланням на наказ Національної поліції України від 05.08.2019 № 783 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» (а.с. 15).
Наказом №172 о/с від 25.06.2020 ОСОБА_1 звільнено з  посади головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області відповідно до п.1 ч. 1 (скорочення чисельності або штату державних службовців) ст. 87 Закону України "Про державну службу" з 02.07.2020 року (а.с. 19). 
Наказом від 18.08.2020 №249 о/с внесено зміни до пункту наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25.06.2020 №172 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі зміною дати звільнення, а саме зазначено вважати звільненим позивача з 23.07.2020. Зміни до наказу внесені на підставі перебування позивача на лікарняному до 23.07.2020 (а.с. 84).
Не погодившись з наказом №172 о/с від 25.06.2020, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем не в межах та не у спосіб, встановлений чинним законодавством України. При цьому вийшов за межі позовних вимог, оскільки дійшов висновку, що належним способом захисту буде також скасування наказу від 18.08.2020 року №249 о/с, яким змінено дату звільнення позивача.
Також суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, провести оплату лікарняних листків та відпустки як учаснику бойових дій кількістю 14 діб.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено  Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII (далі- Закон №889-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону №889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Отже, за загальним правилом, відносини щодо, зокрема, припинення державної служби регулюються Законом №889-VIII. Застосування до відносин щодо припинення державної служби законодавства про працю можливе лише в частині відносин, що не врегульовані Законом №889-VIII, який по відношенню до Кодексу законів про працю України є спеціальним законом, що регулює правовідносини, в тому числі щодо припинення державної служби.
Положеннями пункту 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Згідно п. 1 ч. 1 статті 87 Закону №889-VIII (в редакції, чинній на момент попередження позивача про подальше його звільнення), підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про подальше звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення (абзац перший частини третьої статті 87 Закону №889-VIII).
Відповідно до абз. 3 ч. 3 статті 87 Закону №889-VIII  державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
Зазначені зміни до абзацу першого частини третьої статі 87 Закону №889-VIII було внесено Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14.01.2020 №440-IX, який набрав чинності 13.02.2020, тобто до моменту попередження позивача про його подальше звільнення.
Таким чином, редакцією Закону №889-VIII, яка почала діяти з 13.02.2020, передбачено право, а не обов`язок суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати державному службовцю, якого попереджено про подальше звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі, що спростовує твердження позивача про наявність у відповідача обов`язку перед звільненням позивача запропонувати йому усі вакантні посади, у тому числі, вакантні посади, які були рівнозначними посаді, займаній позивачем, та відповідали освіті, кваліфікації та досвіду позивача.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач звільнив ОСОБА_1 із займаної ним посади, раніше ніж за два місяці після попередження, чим порушив норми ст. 49-2 Кодексу законів про працю України.
Згідно ч.ч. 1-4, 6 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. 
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. 
Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.
Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Отже, нормами Закону №889-VIII та ч. 6 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, чинними на час попередження позивача про його подальше звільнення встановлювалось, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізацією державного органу у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів до такого звільнення.
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про звільнення позивача з порушенням двомісячного строку, є таким, що не відповідають встановленим положенням ст. 87 Закону №889-VIII та ч. 6 статті 49-2 Кодексу законів про працю України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Національної поліції України від 05.08.2019 р. № 783 "Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції" скорочено 28 посад, зокрема посаду головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області. 
Скорочення штату державних службовців державного органу відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.
02.06.2020 позивача попереджено про його подальше звільнення у зв`язку зі скороченням посади та 02.07.2020 він мав бути звільнений із займаної посади на підставі наказу від 25.06.2020 (а.с. 15,19).
При цьому, фактично звільнення відбулося 23.07.2020 у зв`язку з перебуванням позивача  на лікарняному.
Відтак, відповідачем дотримано 30-ти денний строк попередження позивача про його подальше звільнення.
Натомість суд першої інстанції не врахував вище викладеного та застосував норми законодавства, які втратили чинність на момент виникнення спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про порушення відповідачем строків попередження та подальшого звільнення позивача.
Щодо твердження позивача про неврахування переважного права позивача на залишення на роботі та обов`язок запропонувати іншу рівнозначну посаду державної служби, колегія суддів  зазначає, що відповідно до статті 42 Кодексу законів про працю України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина перша).
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат (частина друга).
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (частина третя).
Таким чином, переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, мало місце до зміни правового регулювання порядку звільнення державних службовців у разі скорочення посади.
Водночас, у зв`язку з внесенням до абзацу першого частини третьої статі 87 Закону №889-VIII змін Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14.01.2020 №440-IX, суб`єкту призначення або керівнику державної служби надано право, а не встановлено обов`язок пропонувати державному службовцю, якого попереджено про подальше звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі.
Крім того, зміст положень статті 42 Кодексу законів про працю України дає підстави для висновку про застосування переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у випадку скорочення чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. 
Водночас, як встановлено судом, скорочення посади, яку займав позивач, відбулось внаслідок зміни структури та штатного розпису ГУ НП в Харківській області.
Відтак, доводи позивача про неврахування відповідачем переважного права позивача на залишення на роботі є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Доводи позивача про неналежне виконання судових рішень, якими зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді колегія суддів відхиляє та вказує, що вказані обставини є підставою для його звернення із заявами про встановлення судового контролю чи визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень під час виконання судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем дотримано порядок звільнення позивача з державної служби, який визначено чинними на час прийняття спірного наказу нормами Закону №889-VIII та Кодексу законів про працю України, а також дотримано порядок прийняття оскаржуваного наказу, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає, що оскільки судом апеляційної інстанції встановлена відсутність порушень відповідачем законодавства при звільненні позивача, тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку як похідної вимоги. 
Щодо зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області провести оплату лікарняних листків серія: АДВ №464659, АДВ №464683, АДВ №464712, АДВ 620542, АДВ №464683 та відпустки, як учаснику бойових дій кількістю 14 діб за 2020 р., з урахуванням вказаних лікарняних листків.
Згідно зі ст.18 Закону України №1105 "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 1105) страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону №1105, допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення МСЕК інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством.
Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, працівник, страховий випадок щодо якого настав до моменту звільнення, є застрахованою особою. Допомога по тимчасовій непрацездатності такому працівнику виплачується за весь період до відновлення працездатності незалежно від звільнення застрахованої особи.
Судом встановлено, що наказом від 05.06.2020 року №150о/с позивачу надано додаткову оплачувану відпустку згідно п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020 рік на 14 календарних днів з 09 по 22 червня 2020 року (а.с. 74).
Разом з тим, під час перебування у відпустці, в період з 10.06.2020 по 14.06.2020 позивач був тимчасово не працездатним, що підтверджується листком непрацездатності АДВ №464659 та табелем обліку використання робочого часу за червень 2020 (а.с. 76, 78).
Крім того, в період з 22.06.2020 по 01.07.2020 та з 07.07.2020 по 23.07.2020 позивач також  перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності серії АДВ №464683, АДВ №464712, АДВ 620542 та табелем обліку використання робочого часу за червень та липень 2020  (а.с. 79-80).
Отже, позивач перебував у відпустці 09,19,20 та 21 червня 2020, про що відображено в табелі обліку використання робочого часу за червень 2020. 
Доказів проведення виплат позивачу за вказаними листками непрацездатності та виплат йому додаткової оплачуваної відпустку згідно п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 09 по 22 червня 2020 року з урахуванням лікарняних листків відповідачем ні суду першої , ні апеляційної інстанції не надано.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Доводи скаржника про відсутність відомостей використаного робочого часу ОСОБА_1 у табелі обліку використання робочого часу, колегія колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені обставини, не спростовують перебування позивача на лікарняному та у відпустці.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання ГУ НП в Харківській області  нарахувати та виплатити позивачу допомогу по тимчасовій непрацездатності за листками непрацездатності серії АДВ №464659, АДВ №464683, АДВ №464712, АДВ 620542 та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій,  з 09 по 22 червня 2020 року з їх урахуванням.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4  ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у  відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317,  321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -    

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 по справі № 520/10447/2020 - скасувати в частині визнання протиправним та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25 червня 2020 року № 172 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 згідно з п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із скороченням штатів, від 18.08.2020 №249 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 згідно з п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із скороченням штатів з 27.03.2020, поновлення ОСОБА_1 на роботі головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області з 23.07.2020, стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.07.2020 до 13.10.2020.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 по справі № 520/10447/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова