ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 березня 2021 року
м. Харків

справа № 621/1586/20 
провадження № 22ц/818/837/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

імена (найменування) сторін:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни – представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 29 вересня 2020 року в складі судді Шахової В.В., 

у с т а н о в и в:

В червні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», (далі – АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Гребенюка Олександра Сергійовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 червня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 2 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Умови кредитного договору відповідач не виконав, допустив заборгованість, яка станом на 30 квітня 2020 року склала суму в загальному розмірі 386 957,32 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 497,33 грн, відсотків в розмірі 378 919,99 грн та пені в розмірі 3 540,00 грн, з яких позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» 132 968,65 грн (заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 497,33 грн та заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 378 919,99 грн). 

29 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що строк дії картки № НОМЕР_1 , яку він отримав – 06 червня 2015 року, картка не перевипускалась, з позовом банк звернувся 17 червня 2020 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 29 вересня 2020 року позов АТ «КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення процентів, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості. 
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що перебіг строку позовної давності почався з 01 липня 2015 року. Оскільки з позовом банк звернувся 17 червня 2020 року, суд першої інстанції вважав, що позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності.

29 жовтня 2020 року Крилова Олена Леонідівна – представник АТ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що позичальник отримав кредитний ліміт на картковий рахунок та користувалася кредитними коштами, однак зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконав. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в позові.

20 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Відзив мотивовано тим, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 09 червня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 2 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Умови кредитного договору відповідач не виконав, допустив заборгованість, яка станом на 30 квітня 2020 року склала суму в загальному розмірі 386 957,32 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 497,33 грн, відсотків в розмірі 378 919,99 грн та пені в розмірі 3 540,00 грн, з яких позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» 132 968,65 грн (заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 497,33 грн та заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 378 919,99 грн).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09 червня 2011 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачем.

Указаною довідкою, з умовами якої погодився відповідач, передбачена базова процентна ставка в місяць – 2,5% на місяць, що дорівнює 30,00% річних. Тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. 

Термін дії картки № НОМЕР_1 – 06 червня 2015

Картка не перевипускалась.

ОСОБА_1 користувався кредитним коштами, що підтверджується випискою банку. 

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. 

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 

Із письмових пояснень Шевченка Антона Олександровича – представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що на час укладення кредитного договору між сторонами діяла процентна ставка в розмірі 2,5% на місяць (30% річних). Станом на 31 серпня 2014 року у відповідача виникла заборгованість за процентами в розмірі 785,54 грн. Однак з 01 вересня 2014 року діяла процента ставка в розмірі 34,80%, підвищення якої було здійснено банком в односторонньому порядку без погодження з ОСОБА_1 . З урахуванням процентної ставки в розмірі 2,5% на місяць (30% річних) за період з 09 червня 2011 року по 30 червня 2015 року проценти складають суму в розмірі 1 901,86 грн із розрахунку: 785,54 грн + 1 116,32 грн (проценти за період з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року із розрахунку: 4 497,33 грн (тіло кредиту) х 30% річних (відсоткова ставка) х 302 дні : 365).

Таким чином розмір заборгованості за процентами станом на 30 червня 2015 року складає 1 901,86 грн, який відповідачем не спростовано.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Установлено, що останній платіж відповідачем було здійснено 01 вересня 2017 року в сумі 500,00 грн, тобто з 01 вересня 2017 року у кредитора виникло право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості. 

Позов пред`явлено банком 17 червня 2020 року, тобто в межах трирічного строку.

Враховуючи викладене, підстав для відмови в позові АТ КБ «ПриватБанк» у суду першої інстанції не було.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, позов АТ КБ «Приват Банк» підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 497,33 грн та заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 1 901,86 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджуються - за подачу позовної заяви в розмірі 2 102,00 грн; за подачу апеляційної скарги - в розмірі 3 153,00 грн (а. с. 56, 98). 

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 252,64 грн із розрахунку: 132 968,65 грн (позовні вимоги) : 6 399,19 грн (задоволені позовні вимоги) = 20,8; 2 102,00 грн : 20,8 = 101,05 грн; 3 153,00 грн : 20,8 = 151,59 грн (101,05 грн + 151,59 грн). 

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни – представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 29 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 червня 2011 року № б/н задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09 червня 2011 року № б/н в загальному розмірі 6 399,19 грн (шість тисяч триста дев`яносто дев`ять грн 19 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 252,64 грн (двісті п`ятдесят дві грн 64 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 05 березня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.М.Хорошевський 

В.Б.Яцина