ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/831/21 Справа № 199/8265/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Заворотного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 1971 року, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року було розірвано. Позивач зазначає, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , оскільки в 1984 році за спільні кошти сторони внесли вступний пайовий внесок за кооперативне житло і з того часу, у відповідності до Закону України “Про власність” в редакції, яка діяла на той час, відповідач став власником цього житла. У зазначену квартиру сторони заселилися під час шлюбу на підставі обмінного ордеру. Позивач зазначає, що відповідач її вигнав із квартири, де зареєстроване її місце проживання, тому вона вимушена з 11 лютого 2019 року проживати в притулку міського центру соціальної допомоги. Вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, проте відповідач перешкоди у користуванні житлом не усунув, в квартиру її не впускає, особисті речі забрати також не дозволяє. На підставі викладеного  ОСОБА_2 просила суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення у квартиру та зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою.
       Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 в квартиру. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Судові витрати віднесено на рахунок позивача.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить заочне рішення суду від 18 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2  просить заочне рішення суду від 18 червня 2020 року залишити без змін, апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що сторони були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання в апеляційному суді на 23 лютого 2021 року. Відповідач ОСОБА_1 вдруге звернувся до апеляційного суду із заявою про відкладення розгляду справи, призначеного на 23 лютого 2021 року, посилаючись на те, що він хворіє на коронавірус та знаходиться на самоізоляції, надавши копію довідки із центру забору аналізів Med Lab від 18 лютого 2021 року. Слід зазначити, судове засідання, призначене апеляційним судом на 19 січня 2020 року, було відкладено апеляційним судом з тих же підстав у зв”язку із наданням відповідачем ОСОБА_1 копії довідки центру забору аналізів Med Lab від 14 січня 2021 року. Із заяви відповідача ОСОБА_1 від 22 лютого 2021 року про повторне відкладення розгляду справи вбачається, що вказана копія довідки була надана відповідачем особисто апеляційному суду, що свідчить про те, що він не перебуває на самоізоляції та сам надав таку заяву суду. Копія довідки центру забору аналізів Med Lab від 18 лютого 2021 року не завірена належним чином, оригінал довідки суду не надано. Доказів на підтвердження того, що відповідач перебуває на лікуванні у медичній установі, або ж доказів на підтвердження того, що відповідач звертався до лікаря з приводу хвороби суду не надано. Відповідач не був позбавлений можливості на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власного комп”ютеру за місцем свого проживання, однак з відповідним клопотанням до суду не звертався. Тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача, повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання, та відмовити у задоволенні повторного клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до п.3 ч.3 ст.367 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
       Статтею 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Відповідно до статті 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
       Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
       Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
       Відповідно статті 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо зазначені особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
       Із 18 грудня 1971 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10).
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.17).
       14 березня 1985 року Амур-Нижньодніпровським районним відділом Дніпропетровського міського управління юстиції УМВС України в Дніпропетровській області зареєстровано місце проживання позивача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).
       Із довідки №9 від 12 лютого 2019, виданої головою ЖБК “Стеновік-183” вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані відповідач ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 та син сторін – ОСОБА_3 (а.с.8).
Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_1 чинить їй перешкоди в користуванні квартирою, до квартири не впускає, не дозволяє забрати особисті речі.
Позивач ОСОБА_2 неодноразово зверталась до Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області у зв”язку із створенням відповідачем їй перешкод у користуванні квартирою (а.с. 11, 13, 14). 
З листа Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 09 липня 2019 року вбачається, що відповідача ОСОБА_1 07 лютого 2019 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КупАП (а.с. 12). 
       Згідно довідки міського центру соціальної допомоги управління соціального захисту Департаменту соціальної політики Дніпропетровської міської ради від 23 серпня 2019 року №156/1 позивач ОСОБА_2 дійсно тимчасово перебуває за адресою міського центру соціальної допомоги з 11 лютого 2019 року по теперішній час (а.с. 9).
       Судом встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою, де вона зареєстрована, та чинить перешкоди у проживанні позивача у квартирі, не впускає у квартиру.
       Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . 
Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що рішення суду було ухвалено у заочному порядку та він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце засідання суду є необгрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про сповіщення відповідача належним чином про дату, час та місце судового засідання на 18 червня 2020 року (а.с.76).
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2020 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді