Справа № 128/2381/20
Провадження № 22-ц/801/499/2021
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року	Справа № 128/2381/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б., 
учасники справи:
позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Саєнко О. Б. в м. Вінниця, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його постановлення, -
в с т а н о в и в:
09 вересня 2020 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18 листопада 2008 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 13 серпня 2020 року становить 317 888 грн 22 коп., з яких: 1 621, 57 грн – заборгованість за тілом кредиту; 314 891 грн 65 коп. – заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 375 грн - нарахована пеня.
Позивач висуває вимогу стягнути із відповідача на його користь зменшену суму заборгованості, яка становить 139 766 грн, 63 коп., з яких: 1 621, 57 грн – заборгованість за тілом кредиту; 138 145 грн 06 коп. – заборгованість за відсотками за користування кредитом з 18.11.2008 року по 26.03.2019 року.
Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено через недоведеність позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 18.11.2008 року, не є первинним документом, а тому не може бути підтвердженням існування заборгованості. Крім того, у наданій позивачем довідці про умови кредитування із використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» міститься підпис, однак прізвище особи, яка поставила цей підпис, не зазначено, що позбавляє суд можливості встановити, що такий витяг підписаний саме відповідачем, а надана позивачем до позовної заяви довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) та довідка про видані ОСОБА_1 на підставі цього договору кредитні картки не є належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредитних карток та зміни розміру встановленого на картковий рахунок кредитного ліміту, оскільки ці довідки не містять обов`язкових реквізитів такого документу (вихідного номеру та дати; посади, прізвища та підпису посадової особи банку, яка видала ці довідки). Крім того у цих довідках відсутнє посилання на Анкету-заяву, підписану відповідачем 18.11.2008 року, а зазначено лише, що вони стосуються укладеного із ОСОБА_1 , договору № б/н, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що ці довідки стосуються саме кредитного договору, за яким позивач просить стягнути заборгованість з відповідача.
Не погодившись з цим рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 13 січня 2021 року подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Банку в повному обсязі.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно оцінив докази по справі: відповідач особисто підписав Анкету-заяву та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у яких визначена базова відсоткова ставка за користування кредитом на рівні 2, 5 % за користування кредитом, ці документи суд першої інстанції не дослідив (звертає увагу на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 04.11.2020 року у справі № 534/1072/18ц). 
Посилаючись на Постанову Верховного Суду від 16.09.2020 року по справі № 200/564/7/18, стверджує, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання Відповідачем кредитних коштів Банку. 
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
По справі встановлено наступні обставини:
- 18 листопада 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 , шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКу, укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с. 15);
- одночасно з підписанням анкети-заяви, 18 листопада 2008 року, ОСОБА_1 підписав також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за змістом якої встановлена базова ставка за користування кредитом, в місяць 2, 5 %; розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; встановлено порядок пені за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня (1)=(базова % ставка за договором)/30 – нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення на суму від 50 грн та більше; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 120 днів, а саме (250 грн+5% від суми позову) розміри комісій, тощо (а.с. 16);
- до матеріалів справи банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКу ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua (а.с. 17 - 22); 
- згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитні картки №  НОМЕР_1 , дата відкриття 18.11.2008 року, термін дії до 09/12, № НОМЕР_2 , дата відкриття 21.10.2013 року, термін дії до 05/16, № 41494337808993669, дата відкриття 27.08.2013 року, термін дії до 06/16 (а.с. 14);
- відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 33 - 34);
- згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 13 серпня 2020 року становить 317 888 грн 22 коп., з них: 1 621, 57 грн – заборгованість за тілом кредиту; 314 891 грн 65 коп. – заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 375 грн – заборгованість по пені; 
- позивач висуває вимогу стягнути 139 766 грн 63 коп., з яких: 1 621, 57 грн – заборгованість за тілом кредиту; 138 145 грн 06 коп. – заборгованість за відсотками за користування кредитом з 18.11.2008 року по 26.03.2019 року (а. с. 6 - 12).
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).
Апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту виникнення будь-яких зобов`язань з боку ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними, з огляду на таке.
Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.
Саме сторони повинні довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.
Проте ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування факту використання ним кредитних коштів чи заперечень щодо існування договірних відносин з позивачем. Твердження суду першої інстанції, що оскільки у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» міститься підпис, але відсутнє прізвище особи, яка поставила цей підпис, тому суд позбавлений можливості встановити, що цей документ підписаний саме відповідачем, - невірним. Яку же зазначалось вище, відповідач не заперечував проти позову, суд при розгляді справи повинен зберігати об`єктивність і неупередженість (ч. 5 ст. 12 ЦПК України), а докази судом мають оцінюватися у сукупності (ст. 89 ЦПК України), суд не є експертом в галузі почеркознавства, а тому за даних обставин ставити під сумнів доказ, наданий позивачем, у суду не було об`єктивних причин.
Натомість позивачем до справи надані письмові докази: Анкета-заява, в якій міститься відмітка про отримання кредитної картки «Універсальна» (а.с. 15); підписана позичальником. Довідка про умови кредитування (а.с. 16); розрахунок заборгованості (а.с. 6-12), виписка за договором про рух коштів (а.с. 35 – 42), тому у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачем кредитної картки та використання встановленого кредитного ліміту.
Відтак, з огляду на те, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - в суду першої інстанції не було підстав для відмови у стягненні з відповідача суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем доведено розмір заборгованості по тілу кредиту у сумі 1 621 (одна тисяча шістсот двадцять одна) грн 57 коп., що відповідає наданому розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18 листопада 2008 року (а.с. 6-12), а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд стосовно вимог позову про стягнення із відповідача процентів:
Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Анкету - заяву та Довідку про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети – заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника. 
В Анкеті-заяві та у Довідці про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, підписаній позичальником (а. с. 15, 16) встановлено базовий розмір процентної ставки 2, 5 % річних на місяць (30 % на рік).
Отже, з огляду на підписання позичальником ОСОБА_1 одночасно Анкети-заяви і Довідки про умови кредитування, у яких визначено розмір процентної ставки, слід дійти висновку, що сторони погодили умови договору по нарахуванню процентів, а відтак, висновок суду першої інстанції про те що сторони не погодили умови кредитування, - не грунтується на матеріалах справи, а доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними.
Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.
У справі що розглядається, позивач просив стягнути з відповідача 138 145 грн 06 коп. процентів за користування кредитом з 18.11.2008 року по 26.03.2019 року.
Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. 
Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4 - 6 ст. 1056-1 ЦК України.
Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення. 
Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.
Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.
Однак, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, з 12.01.2018 року Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 43, 20 % річних, при цьому матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 01.01.2018 року (останній день застосування Банком процентної ставки в розмірі, що погодили сторони) загальний залишок заборгованості за відсотками становив 55 281 грн 25 коп. Тому з урахуванням наведеного, вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню: з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 55 281 грн 25 коп., а в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість у розмірі 82 863 грн 81 коп. (138 145, 06 – 55 281, 25) у зв`язку із застосуванням Банком збільшеної в односторонньому порядку процентної ставки, слід відмовити.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги є підставними, а оскільки суд першої інстанції без повного та всебічного дослідження обставин справи та на підставі неповно встановлених фактичних обставин справи дійшов невірного висновку про відсутність доказів виникнення у відповідача зобов`язань перед позивачем, то ухвалене по справі рішення Вінницького районного суду Вінницької області підлягає скасуванню з постановленням нового. 
Виходячи із зазначеного, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року скасуванню, з ухваленням нового, про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за договором б/н від 18.11.2008 року нараховану станом на 13 серпня 2020 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту у сумі 1 621, 57 грн та заборгованість по відсотках за користування кредитом (нарахованих станом на 01 січня 2018 року) у розмірі 55 281 грн 25 коп.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат. 
Позивач при зверненні до суду сплатив 2 102 грн судового збору за подання позову (а. с. 3) та 3 153 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 81), тобто всього поніс судові витрати в розмірі 5 255 грн.
З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 40, 71 % вимог від заявлених: 56 902, 82 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100 / 139 766, 63 грн (розмір заявлених вимог) = 40, 71 %. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 40, 71 % понесених ним судових витрат, що становить 2 139 грн 31 коп.: 5 255 грн (розмір понесених судових витрат) х 40, 71 % задоволених вимог = 2 139 грн 31 коп.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.
З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року скасувати та постановити нове.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 листопада 2008 року:  1 621 (одну тисячу шістсот двадцять одну)  гривню 57 коп. - заборгованість за тілом кредиту яка склалася станом на 13.08.2020 року та 55 281 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті вісімдесят одну) гривню 25 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом, всього 56 902 (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот дві) гривні 82 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 2 139 (дві тисячі сто тридцять дев`ять) гривень 31 коп. в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало