ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України

12 лютого 2021 року        
м. Харків
Справа № 639/4574/20
Провадження № 22-ц/818/562/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс»
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів, за апеляційною скаргою апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року, ухвалене суддею Єрмоленко В.Б., -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів.

В обгрунтування позову зазначає, що послуга з вивезення побутових відходів за адресою: АДРЕСА_1 надається ТОВ «Харків Екоресурс» з 01 серпня 2013 року на підставі договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, опублікованому в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради - газеті «Харьковские известия»№75/1(2669/1) від 25 червня 2013 року. УДППЗ «Укрпошта» було здійснено доставку примірника газети, в якому опубліковано договір, в тому числі за адресою реєстрації відповідачів. 
До набрання чинності зазначеним договором, тобто до 01 серпня 2013 року, від відповідачів не надходило жодних заяв про свою незгоду із умовами опублікованого договору, а тому вважається, що вони погодились отримувати ці послуги, однак за них не сплачують, внаслідок чого за період з 01 серпня 2017 року по 01 липня 2020 року за ними утворилась заборгованість у розмірі 5877,99 грн., яка до теперішнього часу не погашена. На цю суму нараховано індекс інфляції у розмірі 381,64 грн., та три відсотки річних від простроченої суми - 244,56грн. відповідно до ст. 625 ЦК України.

Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на їх користь заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів за період з 01 серпня 2017 року по 01 липня 2020 року в розмірі 6 504грн., яка складається з: 5 877,99грн. - сума основної заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів, 381,64грн. - інфляційні втрати, 244,56грн. - 3% річних від простроченої суми. Вирішити питання про судовий витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року позов ТОВ «Харків Екоресурс» - задоволено.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ТОВ «Харків Екоресурс» заборгованість за надані послуги з вивезення побутових відходів за період з 01 серпня 2017 року по 01 липня 2020 року в сумі 5877,99грн., інфляційні втрати- 381,64грн., 3% річних від простроченої суми - 244,56грн., а всього 6 504,19грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ТОВ «Харків Екоресурс» судові витрати по 420,40грн. з кожного.

Не погодившись із рішенням суду  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що даний спір між сторонами розглядався у судах неодноразово починаючи з 2015 року.
19 вересні 2018 року Верховний Суд ухвалив рішення про залишення позову ТОВ «Харків Екоресурс» - без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; апеляційну скаргу в частині вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - повернуто апелянтам.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив доведеності заявлених позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ХАРКІВ ЕКОРЕСУРС» та стягуючи з відповідачів заборгованість за послуги з вивезення твердих побутових відходів за спірний період часу, в тому числі 3% річних та інфляційні втрати, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачі безпідставно не сплачують такі послуги.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 проживають та зареєстровані за адресою:  АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 28 грудня 2011 року №940 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові» виконавцем таких послуг встановлено ТОВ «ХАРКІВ ЕКОРЕСУРС».

ТОВ «Харків Екоресурс» в якості пропозиції для підписання споживачами в газеті «Харьковские известия» від 25 червня 2013 року був опублікований публічний договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25 червня 2013 року, підписаний позивачем.

Пунктом 1 вказаного договору передбачено, що виконавець (ТОВ «Харків Екоресурс») зобов`язується згідно з графіком надавати споживачу послуги з вивозу побутових відходів на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 28 грудня 2011 року № 940 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові» та відповідно до схеми санітарного очищення, затвердженої рішенням 18 сесії Харківської міської ради 4-го скликання від 24 грудня 2003 року № 284/03 зі змінами та доповненнями, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності з п.30 договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, зазначений договір набирає чинності з 01 серпня 2013 року та укладається згідно з ч.3 статті 205, статей 642-643 ЦК України строком на 3 роки, якщо інше не буде встановлено споживачем у письмовій формі.

Пунктом 34 вказаного договору передбачено, що споживач із правилами надання послуг з вивезення побутових відходів та витягами із законодавства про відходи, санітарними нормами і правилами поводження з побутовими відходами та утримання території населених пунктів ознайомлений, оскільки вищевказані документи публікуються разом із Договором в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради - газеті «Харьковские известия».

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Згідно з частинами першою, другою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Разом з тим, згідно зі статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Виходячи з тлумачення пункту 2 статті 205 ЦК України і пункту 2 статті 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.

Таким чином, договір про надання послуг з вивезення побутових відходів є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).

Договір з вивезення відходів містить в собі також елементи договору приєднання (стаття 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується Закон України «Про житлово-комунальні послуги»

Цим законом (в редакції, яка діяла на час виникнення спірний правовідносин) зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (частина третя пункт 1 та 5 статті 20).

Такі положення Закону України «Про житлово комунальні послуги» (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору про вивезення відходів. За таких обставин, прийняття оферти виконавця послуг з вивезення відходів може бути у вигляді мовчання.

Згідно з пунктом б частини першої статті 15 Закону України «Про відходи» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів.

У частинах другій та третій статті 35-1 Закону України «Про відходи» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

На виконання зазначеного закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року № 1070 про затвердження «Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами», за положеннями пунктів 6-13 цієї постанови визначення норми вивозу відходів, контроль якості послуг, графік надання послуг визначається замовником послуг- органом місцевого самоврядування, а оплата за послуги здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2006 року № 1010.

Системне тлумачення вказаних норм свідчить, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами з вивезення побутових відходів; а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про вивезення відходів або конклюдентних дій , які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання. 

При цьому права та обов`язки сторін цього договору визначаються законодавством України, нормами локальних нормативних актів, прийнятих місцевими органами самоврядування та умовами цього договору.

У справі, що переглядається, встановлено, що ТОВ «Харків Екоресурс» в якості пропозиції для підписання споживачами в газеті «Харьковские известия» від 25 червня 2013 року був опублікований публічний договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25 червня 2013 року.

Пунктом 34 вказаного договору передбачено, що споживач із правилами надання послуг з вивезення побутових відходів та витягами із законодавства про відходи, санітарними нормами і правилами поводження з побутовими відходами та утримання території населених пунктів ознайомлений, оскільки вищевказані документи публікуються разом із Договором в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради - газеті «Харьковские известия». При цьому, як встановив суд першої інстанції, розмір оплати послуг, тариф та графік вивезення відходів погоджено органом місцевого самоврядування.

Відповідно до частини третьої статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Згідно з частиною третьою статті 205 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Встановивши те, що протягом місяця з дня опублікування позивачем у засобі масової інформації проекту договору відповідачі про свою відмову укласти договір про надання послуг із вивезення побутових відходів чи про свою незгоду із умовами опублікованого договору до ТОВ «Харків Екоресурс» у письмовому вигляді не направили, а тому останні вважаються такими, що прийняли пропозицію ТОВ «Харків Екоресурс» щодо укладення договору про надання послуг із вивезення побутових відходів, положення якого відповідають типовому договору.

Крім того, належних і допустимих доказів того, що відповідачі не користуються послугами ТОВ «Харків Екоресурс» по вивезенню твердих побутових відходів від їх домоволодіння або уклали договір про вивезення відходів іншим виконавцем послуг, матеріали справи не містять, а тому вони вважається таким, що прийняли оферту.

За таких обставин, відповідачі зобов`язані сплачувати вартість послуг, пов`язаних із вивезенням побутових відходів, які здійснює ТОВ «Харків Екоресурс», за тарифами визначеними органом місцевого самоврядування на підставі Постанови КМУ.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року по справі 646/834/17.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріали справи свідчать, що послуги з вивезення побутових відходів з серпня 2017 по 01.07.2020 р. відповідач не сплачували, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 5877,99грн. 

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Суду наданий розрахунок суми інфляційний втрат за час прострочення та 3 % річних від простроченої суми. Зазначена сума складає відповідно 381,64 грн. і 244,56 грн.

Таким чином, внаслідок невиконання вказаного зобов`язання за відповідачами утворилась заборгованість перед позивачем, що підлягає стягненню у розмірі 5877,99грн. за період з серпня 2017 по 01 липня 2020 року, визначеного виконавцем на підставі тарифів, затверджених органом місцевого самоврядування і який останнім не спростовано, так само як і не має підтверджень у відповідності до ст.81 ЦПК України, ненадання або надання неналежної якості послуг позивачем чи не користування цими послугами відповідачами, а договір про надання послуг з вивезення побутових відходів відповідачем у судовому порядку не оспорюється.

Відповідачі не посилаються на докази, які б свідчили, що заборгованість існує у іншому розмірі.

При розрахунку розміру оплати за послуги, позивач обґрунтовано просив також стягнути нарахування у відповідності до положень статті 625 ЦК України у вигляді 3% річних та індексу інфляції за час прострочки в межах позовної давності. Спростування нарахованих сум відповідачі не надали.

Посилання  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  в апеляційній скарзі на те, що даний спір між сторонами розглядався у судах неодноразово починаючи з 2015 року, а саме 19 вересня 2018 року Верховний Суд ухвалив рішення про залишення позову ТОВ «Харків Екоресурс» - без задоволення, колегією суддів не приймаються, оскільки, як вже зазначалось, 11 листопада 2019 року постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №646/834/17, вимоги про стягнення заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів ТОВ «Харків Екоресурс» визнано правомірними та такими, що обгрунтовані діючими нормами законодавства. Тим самим, підставою для передання колегією суддів Верховного Суду до складу Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду стала й постанова у відношенні відповідачів від 19 вересня 2018 року, задля запровадження єдиного підходу тлумачення положень ЦК України та застосування їх у справах за позовом ТОВ «Харків Екоресурс» на предмет стягнення заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів в загальному розмірі 6 504,19грн.

Вирішуючи спір, суд повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно визначив закон, який регулює дані правовідносини, дав належну правову оцінку наданим доказам.

Однак, при ухваленні рішення в частині розподілу судових витрат судом не було взято до уваги, що відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, згідно довідки МСЕК (а.с.130), і без урахування положень ст.5 Закону України «Про судовий збір» безпідставно стягнув з нього судовий збір в розмірі 420,40грн.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судового збору в розмірі 420,40грн., що складало його частку від загальної суми судового збору та яка підлягає компенсуванню за рахунок держави в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року в частині стягнення з  ОСОБА_2  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» судового збору в розмірі 420,40грн. - скасувати та компенсувати його Товариству з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» за рахунок держави в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -                                                                      Н.П. Пилипчук 

Судді -                                                                         О.Ю. Тичкова 

                                                                                О.В. Маміна