ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 345/2760/17
адміністративне провадження № К/9901/27185/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Гусака М.Б., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 (головуючий суддя Ніколін В.В., судді Гінда О.М., Качмар В.Я.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання недійсним рішення,
У С Т А Н О В И В:
У серпні 2017 року ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі- УПФУ, відповідач), в якому просив: визнати протиправними дії Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо стягнення з нього, як учасника бойових дій, податку та військового збору із призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.06.2017; зобов`язати УПФУ відновити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , в розмірі виплат до 01.06.2017, без стягнення податку та військового збору, і продовжувати таку виплату в майбутньому; зобов`язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання рішенням законної сили.
Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.08.2017 адміністративний позов задоволено повністю.
Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач є учасником бойових дій, то з призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання податок на доходи фізичних осіб та військовий збір не сплачуються  відповідно до абзацу другого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК) та статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 апеляційну скаргу УПФУ задоволено, постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.08.2017 скасовано та винесено нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що довічне грошове утримання судді не є тотожним пенсії, а тому підстав для поширення на належні позивачу виплати приписів статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» немає.
ОСОБА_1 подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.08.2017.
Обґрунтовуючи вимоги, викладені в касаційній скарзі, позивач, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 вказує, що щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі, після звільнення від виконання обов`язків судді. З огляду на зазначене, вважає помилковим не застосування судом апеляційної інстанції норми абзацу другого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК. 
Відповідач не реалізував процесуальне право подати відзив на касаційну скаргу.
Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
У судовому процесі встановлено, що наказом голови Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 27.10.2016 № 02 - 06.2/90, на підставі постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 № 1600-VIII позивача відраховано зі штату Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
З 28.10.2016 позивач перебуває на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України та отримує довічне грошове утримання судді у відставці.
Позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасникам бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 03.12.1996 (а.с. 10).
Згідно з приєднаною до матеріалів справи довідкою УПФУ № 3094 від 24.07.2017 у червні 2017 року позивачу нараховано 28 513,92 грн довічного утримання, однак виплачено довічне грошове утримання у меншому розмірі, оскільки утримано податок на доходи фізичних осіб (у розмірі 18 %) та військовий збір (у розмірі 1, 5 %) у загальній сумі 1415,29 грн (а.с. 4).
Відповідно до пункту 162.1 статті 162 ПК платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (пункт 163.1 статті 163 ПК).
Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
За приписами абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК (в редакції Закону №1411-VIII від 02.06.2016) (положення абзацу першого підпункту 164.2.19 втратило чинність, як таке, що є неконституційним на підставі рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018) суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.
Положення цього підпункту не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (абзац другий підпункту 164.2.19).
Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, в що законодавстві України, чинному на момент виникнення спірних відносин, не ототожнюються поняття «пенсія» та «щомісячне довічне грошове утримання». Пенсія і щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є різними формами соціального забезпечення осіб, мають різну правову природу і підстави для призначення, у зв`язку з чим законодавцем здійснено відокремлення пенсій від довічного грошового утримання щодо пільг, передбачених нормою абзацу другого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК. Про це зазначено і в цій нормі, в якій, на відміну від норми абзацу першого підпункту 164.2.19, не згадується про щомісячне довічне грошове утримання, а прямо вказано на пенсію, як на один з видів перерахованих в абзаці першому форм соціального забезпечення, виплати за яким звільняються від оподаткування за наявності умов, встановлених статтею 10 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
На користь розмежування зазначених форм соціального забезпечення свідчить і буквальне тлумачення норм статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 № VIII, якими передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або щомісячне довічне грошове утримання.
Позивачем, як суддею у відставці, було обрано вид соціального забезпечення у вигляді довічного грошового утримання, яке було йому призначене у розмірі, що перевищував десять розмірів прожиткового мінімуму для осі, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня 2017 року на 1247,00 грн. Відтак сума довічного грошового утримання, в частині перевищення 12470,00грн (10 розмірів прожиткового мінімуму) підлягала оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб відповідно до абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК.
Відповідно пункту 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК (цим пунктом підрозділ 10 розділу ХХ ПК доповнений згідно із законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів» від 31.07.2014 № 1621) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. 
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (підпункти 1.1, 1.2 пункту 16-1).
Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу (підпункт 1.7 цього ж пункту).
Оскільки дохід, визначений підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК, не входить до визначених підпунктом 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК доходів, із суми довічного грошового утримання, призначеного позивачу, в частині перевищення 12470,00грн (10 розмірів прожиткового мінімуму) підлягав сплаті і військовий збір.
Висновок щодо застосування наведених норм у подібних правовідносинах Верховний Суд вже зробив у постановах від 04.09.2018 (справа №161/11627/17), від 20.11.2018 (справа №825/552/18). Застосування апеляційним судом цих норм відповідає правовій позиції Верховного Суду.
Підстав для відступу від такого правозастосування колегія суддів не вбачає.
Доводи позивача в касаційній скарзі щодо підстав скасування постанови суду апеляційної інстанції ґрунтуються на іншому розумінні застосування норм підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК та статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції. 
Прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2018 у справі №1-6/2018р щодо визнання такими, що не відповідають Конституції України положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК не є підставою для скасування судових рішень та визнання протиправними дії відповідача у спірний період, оскільки відповідно до рішення ці положення втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
На час виникнення спірних правовідносин та вирішення спору судом норма абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК  була чинною, а відтак підлягала застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.
За правилом частини третьої статті 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
08.02.2020 набрав чинності Закон України ''Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ'' від 15.01.2020 №460-IX, пунктом 2 розділу ІІ ''Прикінцеві та перехідні положення'' якого установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС (у редакції, чинній до 08.02.2020) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Є.А. Усенко М.М. Гімон   М.Б. Гусак