ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" січня 2021 р.                                    Справа№ 910/2942/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Чорногуза М.Г.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Тищенко А.І. 
 
секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: 
від позивача (прокурор): Колодяжна А.В., посвідчення №058277 від 01.12.2020
від відповідача 1: Подоляк Р.Ю., на підставі довіреності №225-КМГ-6661 від 28.10.20
від відповідача 2: не з`явився
від третьої особи: Шляхова М.Р., в порядку самопредставництва,

розглянувши матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент" та Київської міської ради
на рішення Господарського суду міста Києва від 16 липня 2020 року(повний текст складено 27.07.2020 р.)
у справі № 910/2942/19 (суддя Данилова М.В.)
за позовом Керівника Київської місцевої прокуратури,
до: 1. Київської міської ради,
     2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -
в с т а н о в и в :
1.          Короткий зміст позовних вимог:
1.1.           Керівник Київської місцевої прокуратури № 9 (далі - прокурор, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - Київрада, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент" (далі - ТОВ "Смарт-Девелопмент", відповідач-2) про:
- визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 20.09.2018 № 1442/5506 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент" земельної ділянки для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, готель, офісні будівлі та торгівельні приміщення з підземним паркінгом на вул. Механізаторів, 3 у Солом`янському районі м. Києва";
- визнання недійсним договору оренди від 22.12.2018 № 1401 земельної ділянки по вул. Механізаторів, 3 у Солом`янському районі м. Києва, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент", який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. 
1.2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач-2 - ТОВ "Смарт-Девелопмент", будучи власником нерухомого майна площею 22,00 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці по вул. Механізаторів, 3 у м. Києві, згідно з рішенням Київради № 1442/5506 від 20.09.2018 р. незаконно отримав в оренду земельну ділянку територіальної громади міста Києва площею 0,0599 га (кадастровий номер: 8000000000:72:186:0005) за вказаною адресою для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, оскільки площа земельної ділянки, наданої йому відповідачем-1 в оренду, у 27 разів перевищує площу нерухомого майна, яке на ній розташоване, а тому право користування на іншу площу земельної ділянки (вільну від нерухомого майна) могло набуватись лише на конкурентних засадах. Крім того, спірна земельна ділянка знаходиться в санітарно-захисній зоні, де заборонено будівництво житлових та інших об`єктів. 
Враховуючи, що вказане рішення Київрада прийняла із порушеннями ст. 114, ч. 2 ст. 124, ст. 134 Земельного кодексу України, прокурор вважає, що таке рішення, а також укладений між відповідачами на підставі цього рішення договір оренди земельної ділянки від 22.12.2018 р. є незаконними.

2.          Короткий зміст рішення суду першої інстанції:
2.1.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі № 910/2942/19 відмовлено у задоволенні позову.
2.2.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2019, повний текст якого складений 10.12.2019, у справі № 910/2942/19 апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 залишено без змін.
2.3.          Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.04.2020 у справі № 910/2942/19 касаційну скаргу першого заступника прокурора міста Києва задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 і рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі № 910/2942/19 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
2.4.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2020, у справі № 910/2942/19 позов задоволено повністю.

3.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
3.1.          ТОВ "Смарт-Девелопмент" та Київська міська рада звернулись з апеляційними скаргами в яких викладено прохання оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

4.          Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
4.1.          У апеляційній скарзі відповідач-2 зазначає про те, що будь-яких доказів того, що затверджений Київською міською радою проект землеустрою не відповідав приписам ст. 50 Закону України "Про землеустрій" прокурором не надано, а відповідно Київська міська рада, не мала права відмовити в затвердженні такого проекту.
4.2.          Відповідач-2 посилається на ч. 2 ст. 134 ЗК України, в якій вказано, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
4.3.          Також відповідач 2 вказує, що чинне законодавство України не містить правових норм, які б прямо встановлювали нормативи розміру та межі земельних ділянок, або ж ставили в залежність площу земельної ділянки від розміру нерухомого майна, що розташоване на ній, як і площу відведеної земельної ділянки в залежність від площі споруд, що на них знаходиться.
4.4.          На думку відповідача-2, оскільки в момент прийняття рішення Київською міською радою не існувало та на даний час не існує жодної іншої земельної ділянки, межі якої встановлені та винесені в натурі (на місцевості) за вищезазначеною адресою, то тільки ТОВ "Смарт-Девелопмент" (як власник розташованого на ній нерухомого майна) може бути користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:186:0005.
4.5.          Відповідач 2 також зазначає, що законом передбачено можливість змін обмежень у використанні земельних ділянок, що дає змогу ТОВ "Смарт-Девелопмент" у встановленому законом порядку усунути санітарно-захисну зону, у разі якщо відпаде необхідність її наявності.
4.6.          У апеляційній скарзі відповідач-1 зазначає про те, що спірним рішенням земельна ділянка передавалась для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, готелів, офісних будівель та торгівельних приміщень з підземним паркінгом, проте категорія земельної ділянки (кадастровий номер: 8000000000:72:186:0005) відноситься до землі житлової та громадської забудови, а відповідно до даної категорії готувався відповідний проект рішення, крім того Київська міська рада розглядає проект рішення виходячи з ініціативи та мети зацікавленої особи яка звертається до органу місцевого самоврядування для надання земельної ділянки у користування.
4.7.          На думку відповідача-1 законодавством встановлено, якщо в особи на земельній ділянці є у власності об`єкт нерухомого майна, проведення земельних торгів є не обов`язковим. 
4.8.          Відповідач 1 стверджує законодавством так і затвердженим порядком набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві, відсутні будь-які обмеження щодо співрозмірності площі нерухомого майна та площі земельної ділянки яка надається у власність або у користування.
4.9.          Крім того, земельна ділянка по вул. Механізаторів, 3, м. Київ, була сформована як окремий та неподільній об`єкт нерухомого майна відповідно до Генерального плану м. Києва та зареєстрована 27.03.2018 року у Державному земельному кадастрі, що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру НВ-8000936262019 від 10.04.2019 року.
4.10.          Відповідно до детального плану територій, спірна земельна ділянка не входить до санітарної-захисної зони. 

5.          Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:
5.1.          Прокурор у відзиві на апеляційні скарги зазначає, що оспорюваним рішенням відповідачу-2 надано земельну ділянку не для обслуговування та експлуатації наявного на ній нежитлового об`єкту (АЗС), а для нового будівництва, що передбачало дотримання процедури проведення земельних торгів у порядку, визначеному положеннями ст.ст. 134, 135 Земельного кодексу України. Зазначені норми не передбачають такого виключення для надання в оренду земельних ділянок під будівництво (вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г).
5.2.          На підставі ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України, товариство має право у встановленому законом порядку оформити земельну ділянку лише під обслуговування нерухомого майна (п. 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.201 1 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин"). Оскільки у даному випадку право власності чи право користування на спірну земельну ділянку площею 0,0599 га не оформлено попереднім власником нерухомого майна, тому у подальшому не могло виникнути переходу такого права до відповідача-2.
5.3.          У постанові від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19 Верховний Суд зазначив, що законодавцем передбачена та закріплена можливість визначення площі земельної ділянки, необхідної для обслуговування майна, що на ній розташоване. В обґрунтування даної позиції Верховний Суд послався на Державні будівельні норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**", затверджені наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 за № 44 та Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 № 173, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.07.1996 за № 379/1404, що діють в державі Україна. При цьому прокурор вказує, що документація із землеустрою не містить жодних обґрунтувань надання відповідачу-2 земельної ділянки площею 0,0599 га саме для обслуговування нерухомого майна загальною площею 22,0 кв.м.
5.4.          Також прокурор звертає увагу на те, що висновками державної експертизи від 10,08.2017. 13.11.2017, витягом з Державного земельного кадастру підтверджується, що спірна земельна ділянка площею 0,0599 га повністю знаходиться в санітарно-захисній зоні та щодо неї встановлені обмеження.

6.          Розподіл справи:
6.1.          Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 року, матеріали судової справи № 910/2942/19 разом з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Агрикова О.В.
6.2.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/2942/19 залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
6.3.          ТОВ "Смарт-Девелопмент" звернулось з заявою про усунення недоліків апеляційної скарги.
6.4.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 16 липня 2020 року у справі № 910/2942/19 та повідомлено учасників справи про те, що судове засідання відбудеться 20.10.2020 р.
6.5.          Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 07.09.2020, матеріали апеляційної скарги Київської міської ради у судовій справі № 910/2942/19 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Агрикова О.В.
6.6.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/2942/19 залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
6.7.          Київська міська рада звернулась з клопотанням про долучення доказів сплати судового збору. 
6.8.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 у справі № 910/2942/19 залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
6.9.          Київська міська рада звернулась з заявою про поновлення строку на подання апеляційної скарги.
6.10.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16 липня 2020 року у справі №910/2942/19, об`єднано її до спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 16 липня 2020 року у справі № 910/2942/19 та повідомлено учасників справи про те, що судове засідання відбудеться 20.10.2020 р.

7.          Інші процесуальні дії у справі:
7.1.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2020, розгляд справи відкладено на 10 листопада 2020 року.
7.2.          Судове засідання, призначене на 10 листопада 2020 року не відбулось, в зв`язку з перебуванням головуючого судді Чорногуза М.Г. на лікарняному.
7.3.          Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 справу №910/2942/19 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент" та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16 липня 2020 року призначено до розгляду у судовому засіданні на 01 грудня 2020 року. 
7.4.          Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020, у зв`язку з перебуванням судді Мальченко А.О., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, для розгляду справи №910/2942/19 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Тищенко А.І.
7.5.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020, справу №910/2942/19 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному протоколом від 01.12.2020 р. складі та призначено до розгляду на 22.12.2020 р.
7.6.          У судовому засіданні 22 грудня 2020 року відкладено розгляд справи до 18 січня 2021 року, у зв`язку із клопотанням представника відповідача-2.
7.7.          15 січня 2021 року від представника відповідача-2 надійшло повторне клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване з посиланням на те, що представник відповідача-2 бажає ознайомитись з матеріалами справи. Проте ні 15 січня ні 16 січня 2021 року представник відповідача-2 не з`являвся в суд для ознайомлення з матеріалами справи.
7.8.           У судове засідання 18 січня 2021 року відповідач -2, явку свого представника не забезпечив.
7.9.          Відповідач-2 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується клопотанням про відкладення розгляду справи від 15 січня 2021 року. 
7.10.          Клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки: по-перше, представник відповідача-2 мав можливість ознайомитись з матеріалами справи до судового засідання, проте не скористався нею; 
По-друге, зміна представників відповідача-2, не є самостійною підставою для відкладення розгляду справи;
По третє, представник відпвідача-2 повторно заявляє клопотання про відкладення розгляду справи ( перше було заявлено 22 грудня 2020 року);
По-четверте, ухвалами про призначення справи до розгляду та про відкладення розгляду справи, доведено до відома учасників апеляційного провадження,  що їх участь у судовому засіданні не є обов`язковою, про те, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті, а також про необхідність завчасно повідомити суд про бажання сторін обов`язкової участі їх представників у судовому засіданні.
Враховуючи викладене та те, що строк розгляду справи закінчується 30 січня 2021 року, а також те, що розгляд справи відкладався, відповідач-2 мав можливість надати пояснення по суті спору у попередніх судових засіданнях, станом на день проведення судового засідання 18.01.2021 р. відсутні законодавчі обмеження щодо участі представників сторін у судових засіданнях, відповідачем не заявлено про необхідність обов`язкової участі його представника у судовому засіданні, та не надано доказів неможливості участі представника у судовому засіданні., враховуючи, що неявка представника відповідача-2 не перешкоджає всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача-2, з огляду на що відмовляє у задоволенні поданого ним клопотання про відкладення розгляду справи.
7.11.          У судовому засіданні 18.01.2021 р. представник відповідача-1 надав пояснення, у який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
7.12.          Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг, і рішення місцевого господарського суду залишити без змін.
7.13.           Представник третьої особи у судовому засіданні 18.01.2021 р. надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
8.          Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи:
8.1.          На підставі Договору купівлі-продажу від 02.11.2011 ТОВ "Смарт-Девелопмент" є власником нежилого будинку - будівлі АЗС № 18 (літ. А) загальною площею 22,00 кв.м, розташованого на земельній ділянці на вул. Механізаторів, 3 у місті Києві, про що до Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.12.2011 внесений відповідний запис №    32738093 (т.І, а.с. 59-61).
8.2.          Рішенням Київської міської ради від 20.09.2018 р. №1442/5506 передано ТОВ "СМАРТ-ДЕВЕЛОПМЕНТ" в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,0599 га (кадастровий номер 8000000000:72:186:0005) для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, готелю, офісних будівель та торговельних приміщень з підземним паркінгом на вул. Механізаторів, 3 у Солом`янському районі м. Києва у зв`язку із набуттям права власності на майно, яким вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення ТОВ "Смарт-Девелопмент" земельної ділянки для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, готелю, офісних будівель та торговельних приміщень з підземним паркінгом на вул. Механізаторів, 3 у Солом`янському районі міста Києва (п. 1); передати ТОВ "Смарт-Девелопмент" в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,0599 га (кадастровий номер: 8000000000:72:186:0005) у зв`язку із набуттям права власності на майно (п. 2) (т.І, а.с. 18-19).
8.3.          Станом на дату передачі цим рішенням у користування ТОВ "Смарт-Девелопмент" земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:72:186:0005) будь-якої іншої земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Механізаторів, 3, не існувало.
8.4.          На виконання вказаного рішення між Київською міською радою та ТОВ "СМАРТ-ДЕВЕЛОПМЕНТ" укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т. М. 22.12.2018 року за № 1401 (т.І, а.с. 20-23).
8.5.          Відповідно до умов цього Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку площею 0,0599 га на вул. Механізаторів, 3 у Солом`янському районі міста Києва (кадастровий номер: 8000000000:72:186:0005), для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, готелю, офісних будівель та торговельних приміщень з підземним паркінгом (п.п. 1.1, 2.1 Договору оренди).
8.6.          Відповідно до п. 1.1 Договору оренди, земельна ділянка, яка є об`єктом оренди, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Києва.
8.7.          Згідно з п.п. 6.1, 6.2 Договору оренди, сторони підтверджують, що земельна ділянка передається в оренду у придатному для її використання стані та вважається переданою Орендодавцем Орендареві з моменту державної реєстрації права оренди. Право на оренду земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
8.8.          Пунктом 3.1 Договору оренди встановлено, що Договір укладено на 10 років.
8.9.          З наявного у матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право оренди ТОВ "Смарт-Девелопмент" на земельну ділянку площею 0,0599 га на вул. Механізаторів, 3 (кадастровий номер: 8000000000:72:186:0005) зареєстровано 22.12.2018, номер запису 29623578.

9.          Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:
9.1.          Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
9.2.          Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру"). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".
9.3.          Вказані положення Закону України "Про прокуратуру" кореспондуються з нормами частини четвертої та абзацу 2 частини п`ятої статті 53 ГПК України, згідно з якими прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
9.4.          Системне тлумачення положень частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України і частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
9.5.          Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позовної заяви прокурор обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави в суді, тим, що передача спірної земельної ділянки без проведення торгів порушує економічні інтереси держави, призводить до втрати можливості отримання територіальною громадою міста максимального розміру орендної плати за використання земельної ділянки, тобто, спірна угода, укладена представницьким органом територіальної громади, порушує економічні права територіальної громади, у зв`язку з чим прокурор мав не тільки право, але й обов`язок здійснити захист інтересів держави шляхом звернення з позовом у цій справі.
Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункти 30, 32).
Також на думку прокурора, оскаржуваним рішенням щодо передачі спірної земельне ділянки в оренду без проведення торгів та укладеним на його виконання договором оренди землі порушено інтереси держави у сфері контролю з використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів з максимально вигідним економічним результатом, що утрудню належне виконання державою своїх соціально-економічних функцій.
Крім того, прокурор наголошує на тому, що необхідність захисту інтересів держави у даній справі зумовлена прийняттям органом місцевого самоврядування незаконного рішення щодо розпорядження землею, яка згідно зі ст. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
9.6.          Враховуючи те, що спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та не належить до агропромислового комплексу, тому Держгеокадастр у цьому разі не наділений повноваженнями розпорядника з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгеокадастр правом звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18 та від 21.01.2020 у справі №910/7815/18.
9.7.          Крім того, відповідно до визначеної у постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/5217/18 правової позиції: "оскільки предметом спору у цій справі є право користування Відповідачем-2 на підставі Договору земельною ділянкою, яка є ділянкою з цільовим призначенням для будівництва, експлуатації та обслуговування, тоді як до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів (відповідного територіального органу Держгеокадастру) належать повноваження щодо розпорядження земельними ділянками, які належать до категорії земель  сільськогосподарського призначення державної форми власності, тому суд дійшов висновку про існування у Прокурора права на самостійне звернення із позовом у цій справі без визначення позивача (відповідного органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення)."
9.8.          Відтак, колегія суддів зазначає, що зі змісту позовної заяви, аргументації про протиправність дій Київської міської ради, зазначеного предмета спору, характеру спірних правовідносин, вбачається, що прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави та, відповідно, розгляду його позовних вимог по суті.

9.9.          На час прийняття рішення Київської міської ради від 20 вересня 2018 року №1442/5506 на земельній ділянці по вул. Механізаторів, 3 у м. Києві розташовано об`єкт нерухомості - нежилий будинок - будівля АЗС №18 (літ.А) загальною площею 22,00 кв.м., під забудовою знаходиться 0,0028 га землі, що підтверджується планом меж зон обмежень та сервітутів ( т. ІІ а.с. 148)
9.10.          Таким чином, спірним рішенням Київської міської ради передано в оренду ТОВ "СМАРТ-ДЕВЕЛОПМЕНТ" земельну ділянку площею 599 кв.м. у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно загальною площею 22 кв.м.
9.11.          Вказане свідчить про те, що площа земельної ділянки, яка надана товариству в оренду, перевищує площу нерухомого майна, яке в свою чергу складає менше 4% від площі земельної ділянки.
9.12.          Рішенням Київської міської ради від 20.09.2018 №1442/5506 спірна земельна ділянка відведена за рахунок земель комунальної власності територіальної громади м. Києва. При цьому рішення міськрадою прийнято на підставі ст. 120 Земельного кодексу України (т.І, а.с. 245-246).
9.13.          За наявною у документації із землеустрою інформацією на час прийнятого оскаржуваного рішення право користування земельною ділянкою площею 0,0599 га попереднім власником нерухомого майна, в установленому законом порядку зареєстровано не було (т.І, а.с. 27-30).
9.14.          Укладений ТОВ "Смарт-Девелопмент" та ВАТ "Автотранспортне підприємство" Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення також не містить будь-яких відомостей про оформлення попереднім власником нерухомого майна права користування земельною ділянкою, на якій його розташовано.
9.15.          Таким чином, оскільки у даному випадку право власності чи право користування на спірну земельну ділянку площею 0,0599 га не буле оформлено попереднім власником нерухомого майна, тому у ТОВ "Смарт-Девелопмент" у подальшому не могло виникнути переходу такого права, визначеного приписами ст. 120 Земельного кодексу України.
9.16.          Право оренди земельної ділянки, що не знаходиться під об`єктом нерухомості ТОВ " Смарт-Девелопмент " могло набути лише на конкурентних засадах в, у передбаченому ст.ст. 134, 135 Земельного кодексу України порядку.
9.17.          Враховуючи наявність у відповідача-2 права власності на об`єкт нерухомості площею 22,0 кв.м., який розташований на спірній земельній ділянці, він міг набути не на конкурентних засадах лише право користування земельною ділянкою для експлуатації та обслуговувань вказаного об`єкту нерухомості.
9.18.          Натомість, право користування на земельну ділянку вільну від забудови та ту, що не знаходиться під об`єктом нерухомості і з цільовим призначенням для будівництва, відповідач-2 міг набути лише на конкурентних засадах.
9.19.          При відведенні спірної земельної ділянки, у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно площею 22,0 кв.м., відсутнє обґрунтування надання земельної ділянки площею саме 0,0599 га, яка значно (більш ніж у 27 разів) перевищує площу нерухомого майна.
9.20.          Правова позиція щодо необхідності проведення земельних торгів викладена у постанові Верховного Суду від 09.02.2018 р. у справі № 910/4528/15-г, у якій в т.ч. зазначено про необхідність визначення розміру площі земельної ділянки, яка надається в оренду у зв`язку з набуттям права власності на майно, відповідно до державних будівельних та санітарних норм.
9.21.          При цьому, наявний у матеріалах справи проект землеустрою (т.І, а.с. 35-78) не містить даних про те, що площа земельної ділянка, яка надана ТОВ "Смарт-Девелопмент" на вул. Механізаторів, 3 у м. Києві визначена саме у відповідності до державних будівельних та санітарних норм.
9.22.          Спірним рішенням передано земельну ділянку не для обслуговування та експлуатації існуючого нерухомого майна, а для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, готелю офісних будівель та торговельних приміщень з підземним паркінгом.
9.23.          Отже, отримання в оренду земельної ділянки у розмірах, що значно перевищують площу належних відповідачу будівель, для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, готель, офіси будівлі та торговельні приміщення з підземним паркінгом, передбачає дотримання процедури проведення земельних торгів у порядку, визначеному положеннями ст.ст.134, 135 ЗК України, оскільки норми ч. 2 ст.134 Земельного кодексу У країни не передбачають такого виключення.
9.24.          Крім того, відповідно до проекту землеустрою встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,0599 га знаходиться в санітарно-захисній зоні (т.ІІІ, а.с. 141)
9.25.          Таким чином, у порушення ст. 114 Земельного кодексу України рішенням Київської міської ради земельну ділянку санітарно-захисної зони надано для будівництва об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.
9.26.          Більш того, перехід права користування на спірну земельну ділянку на підставі ст. 120 ЗК України не міг відбутися, оскільки попереднім власником таке право користування зареєстровано не було, отже набуття права користування вказаною ділянкою мало здійснюватись на конкурентних засадах.
9.27.          Крім того, оспорюваним рішенням Київська міська рада змінила цільове призначення земельної ділянки, оскільки надала земельну ділянку не для обслуговування об`єкта, а для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, готелів, офісних будівель та торгівельних приміщень з підземним паркінгом, не дивлячись на те, що в межах спірної ділянки і по теперішній час існує санітарна зона, що порушує вимоги ст. 114 ЗК України.

10.          Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:
10.1.          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на те, що у попереднього власника придбаної відповідачем-2 нерухомості  було відсутнє право користування земельною ділянкою, а відповідно таке право не могло перейти до відповідача-2 на підставі ст. 120 ЗК України. Також колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що отримання в оренду земельної ділянки у розмірах, що значно перевищують площу належних відповідачу будівель, для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, готель, офіси будівлі та торговельні приміщення з підземним паркінгом, передбачає дотримання процедури проведення земельних торгів у порядку, визначеному положеннями ст.ст.134, 135 ЗК України, оскільки норми ч. 2 ст.134 Земельного кодексу України не передбачають такого виключення, чого зроблено не було. Також колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що оспорюваний рішенням у порушення ст. 114 Земельного кодексу України передано в оренду земельну ділянку санітарно-захисної зони для будівництва об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.

11.          Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:
11.1.            Посилання відповідач-2 на відсутність доказів того, що затверджений проект землеустрою не відповідав приписам ст. 50 Закону України "Про землеустрій", а відповідно Київська міська рада, не мала права відмовити в затвердженні такого проекту правильних висновків суду першої інстанції про порушення відповідачем-1 положень ст.ст. 134, 135 Земельного кодексу України при прийнятті оспорюваного рішення не спростовує. 
11.2.          Колегія суддів зазначає, що на момент звернення відповідача-2 з проектом землеустрою, земельна ділянка (яку в подальшому було йому надано в оренду) сформована не була, так само, як і земельна ділянка, на якій розташоване належне позивачу майно, з огляду на що, посилання відповідача-2 на ч. 2 ст. 134 ЗК України щодо всієї площі в подальшому виділеної йому земельної ділянки та те, що тільки він (як власник розташованого на ній нерухомого майна) може бути користувачем всієї земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:186:0005, у даному випадку є передчасним.
11.3.          Твердження відповідача-1 про те, що оспорюваний рішенням спірна земельна ділянка сформована як окремий та неподільній об`єкт нерухомого майна правильних висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на те, що формування такої земельної ділянки відбулось внаслідок прийняття оспорюваного рішення, яким в т.ч. затверджено проект землеустрою та яке прийнято з порушенням норм чинного законодавства (ст.ст. 134, 135 ЗК України). 
11.4.          При цьому, на підставі ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України, відповідач має право у встановленому законом порядку оформити земельну ділянку лише під обслуговування нерухомого майна (п. 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.201 1 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин"). 
11.5.          При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями прокурора про те, що оспорюваним рішенням відповідачу-2 надано земельну ділянку не для обслуговування та експлуатації наявного на ній нежитлового об`єкту (АЗС), а для нового будівництва, площею, яка значно перевищує площу належного відповідачу-2 нерухомого майна, що зумовлювало дотримання процедури проведення земельних торгів у порядку, визначеному положеннями ст.ст. 134, 135 Земельного кодексу України. Зазначені норми не передбачають такого виключення для надання в оренду земельних ділянок під будівництво (вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г).
11.6.          Також є помилковими і твердження відповідачів про відсутність у законодавстві норм, які б прямо встановлювали нормативи розміру та межі земельних ділянок, або ж ставили в залежність площу земельної ділянки від розміру нерухомого майна, що розташоване на ній, як і площу відведеної земельної ділянки в залежність від площі споруд, що на них знаходиться.
11.7.          Так, у постанові від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19 Верховний Суд зазначив, що законодавцем передбачена та закріплена можливість визначення площі земельної ділянки, необхідної для обслуговування майна, що на ній розташоване. В обґрунтування даної позиції Верховний Суд послався на Державні будівельні норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**", затверджені наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 за № 44 та Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 № 173, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.07.1996 за № 379/1404, що діють в державі Україна. При цьому прокурор вказує, що документація із землеустрою не містить жодних обґрунтувань надання відповідачу-2 земельної ділянки площею 0,0599 га саме для обслуговування нерухомого майна загальною площею 22,0 кв.м.
11.8.          Посилань відповідача-1 на те, що відповідно до детального плану територій, спірна земельна ділянка не входить до санітарної-захисної зони спростовуються наявними у матеріалах справи висновками державної експертизи від 10,08.2017. 13.11.2017 та витягом з Державного земельного кадастру, якими підтверджується, що спірна земельна ділянка площею 0,0599 га повністю знаходиться в санітарно-захисній зоні та щодо неї встановлені обмеження.
11.9.          Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що спірним рішенням у порушення ст. 114 ЗК України земельну ділянку санітарно-захисної зони надано для будівництва об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей, з огляду на що твердження відповідача-2 про можливість встановленому законом порядку усунути санітарно-захисну зону, у разі якщо відпаде необхідність її наявності в подальшому, - правильних висновків суду першої інстанції про порушення ст. 114 ЗК України на момент прийняття оспорюваного рішення не спростовують.

12.          Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду:
12.1.           Матеріали справи свідчать про порушення інтересів територіальної громади міста на спірну земельну ділянку. 

13.          Посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:
13.1.           Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
13.2.           Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ГПК України).
13.3.          Відповідно до ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.
13.4.          Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 14 ГПК України).
13.5.          Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 74 ГПК України). 
13.6.          Відповідно до ст. 79 ГПК України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
13.7.          За змістом 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
13.8.          Відповідно до ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
13.9.          Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
13.10.          Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
13.11.          Згідно зі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави.
13.12.          Якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владні повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
13.13.          За ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначені законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції спірних правовідносинах.
13.14.          Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянам: юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
13.15.          Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
13.16.          Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві і Севастополі визначаються окремими законами України.
13.17.          Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконав органи.
13.18.          Згідно з ч. 1 ст. 142 Конституції України, ч. 1 ст. 18 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ", ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
13.19.          За ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
13.20.          Відповідно до ст. 6 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.
13.21.          Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Закону у місті Києві діють представницькі органи місцевого самоврядування - Київська міська рада, районні в місті ради (у разі утворення), які є юридичними особами.
13.22.          За ч. 1 ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні право комунальної власності - право територіальної громади володіти доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через opгани місцевого самоврядування.
13.23.          Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
13.24.          За змістом ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема законності, поєднання місцевих і державних інтересів, державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування.
13.25.          Відповідно до ст. 60 вказаного Закону територіальним громадам сіл селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.
13.26.          З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування, матеріальною основою якого є, у тому числі, земля, правомочності власника щодо якої від імені та виключно в інтересах територіальної громади виконує відповідна рада.
13.27.          Відповідно до ст. 135 Земельного кодексу України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.
13.28.          Згідно з п. 5.3 ст. 288 Податкового кодексу України у разі визначення орендаря на конкурентних засадах розмір орендної плати може перевищувати граничний розмір орендної плати, який становить дванадцять відсотків від нормативної грошової оцінки.
13.29.          Конкурентний спосіб передачі земельних ділянок є ефективним інститутом державного регулювання земельних відносин та застосовується з метою отримання максимально вигідного для територіальної громади та держави результату і залучення додаткових коштів до бюджету.
13.30.          Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеним статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренд: земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договір оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельне ділянки.
13.31.          Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч.ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу (ч. 2 ст. 12- Земельного кодексу України).
13.32.          Згідно з ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майн; державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлений частиною другою цієї статті.
13.33.          Частиною 2 вказаної статті передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чі комунальної власності або права на них, зокрема, у разі розташування ні земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), ще перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
13.34.          Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без змін її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщена на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття прав власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
13.35.          У пункті 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз`яснено, що якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім`я в установленому законом порядку, в тому числі додержанням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" і ст. 125 Земельного кодексу України, яка пов`язує, виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права.
13.36.          Так, відповідно до ч. 2 п. 18-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" розмір земельної ділянки необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарний норм та правил тощо.
13.37.          Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України "Про планування та забудову територій" державні будівельні норми та інші нормативно-правові акти питань планування і забудови територій є обов`язковими для суб`єктів містобудування.
13.38.          Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" підприємства, установи, організації та громадяни, зокрема, при проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, зобов`язані дотримуватися вимог санітарного законодавства.
13.39.          В тому числі Державних будівельних норм "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**", затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року за № 44; Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 року № 173, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.07.1996 року за №379/1404.
13.40.          Статтею 114 Земельного кодексу України визначено, що санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови. У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.
13.41.          Положеннями ст. 19 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
13.42.          Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Київська міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.
13.43.          Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
13.44.          Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законами України, а також моральним засадам суспільства.
13.45.          Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) на момент вчинення правочину вимог, які встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але один із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
13.46.          Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарські зобов`язання, що не відповідають вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї і сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
13.47.          Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожен має право, звернутись до суду за захистом порушеного права. Способами захисту є зокрема, визнання незаконним рішення органу державної влади або місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, визнання правочину недійсним.
13.48.          Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, який здійснюється, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, визнання угод недійсними, визнання наявності або відсутності прав.

14.          Висновки Північного апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги:
14.1.          Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним, - ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і обґрунтоване, - прийняте на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
14.2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 16 липня 2020 року у справі №910/2942/19 залишити без змін.
14.3.           Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент" та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16 липня 2020 року у справі № 910/2942/19 залишити без задоволення.

15.          Розподіл судових витрат:
15.1.           Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржників.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент" та Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 16 липня 2020 року у справі № 910/2942/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16 липня 2020 року у справі №910/2942/19 залишити без змін.
3. Судові витрати, у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент" та Київську міську раду відповідно до сплачених сум.
4. Справу №910/2942/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено - 18.01.2021 р.

Головуючий суддя                                                            М.Г. Чорногуз 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                А.І. Тищенко