ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9983/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 березня 2021 року                                                                                     м. Київ
           
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Василенка Я.М.,
                                                                                                    Кузьменка В.В.,
за участі секретаря судового засідання                                        Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,            
 В С Т А Н О В И В :

Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Т.Г. Шевченка звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 травня 2019 року  № 0001601202.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність зменшення розміру від`ємного значення з податку на додану вартість, виходячи з того, що господарські операції із контрагентом ТОВ «Агропром юа» підтверджені належним чином оформленими первинними та податковими документами, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а позивачем було дотримано передбачені законодавством умови для формування витрат та податкового кредиту.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2020 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Т.Г. Шевченка подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 24.02.2021.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2021 призначено    апеляційну скаргу до розгляду в судовому засіданні на 17.03.2021.
У судовому засіданні представники апелянта вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Крім того, сторони подали клопотання про заміну відповідача ГУ ДФС у Київській області його правонаступником на підставі ст. 52 КАС України, на ГУ ДПС у Київській області. Відповідні обґрунтування знайшли своє підтвердження, з огляду на що, первісний відповідач підлягає заміні на його правонаступника - ГУ ДПС у Київській області. 
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 17    травня 2019 року                    № 0001601202, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму     56148,00 грн.
Так, податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 18 квітня 2019 року № 303/10-36-12-02/31379694 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки  ПСП ім. Т.Г. Шевченка (31379694) з питань правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок».
У висновку акта перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2019 року встановлено порушення позивачем пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, завищення від`ємного значення, а саме, значення рядка 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переносяться до рядка 16.1    декларації наступного звітного (податкового) періоду)» на суму 56    148 грн., в результаті чого на підставі пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України зменшено від`ємне значення на суму 56148,00 грн.
Вказані в акті перевірки порушення обґрунтовані неможливістю встановлення походження поставлених ТОВ «Агропром юа» товарно-матеріальних цінностей (підміна товарних позицій).
Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, підприємство звернулось до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:
-формування податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість чи визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток має бути фактично здійснене і підтверджене належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків;
-судом першої інстанції було враховано, що позивач не надав будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у позивача місця для зберігання придбаного товару, оприбуткування товару на складах позивача, докази зберігання придбаного товару та, як наслідок, надані позивачем первинні документи, на думку суду, не дають суду можливості встановити реальність здійснених операцій, а лише фіксують господарські операції із ТОВ    «Агропром юа»;
-          також, позивач не зазначив мету придбання товарів згідно договору із                              ТОВ    «Агропром юа», не надав доказів на підтвердження використання саме придбаного у зазначеного контрагента товару, подальшого використання у власній господарській діяльності, зокрема, щодо продажу третім особам;
-          за висновками суду першої інстанції, позивачем не було доведено реальність господарських операцій по відносинам із ТОВ «Агропром юа» та пов`язаність придбаних товарів із господарською діяльністю підприємства.
Доводи апеляційної скарги:
-          суд першої інстанції не надав належної правової оцінки дій відповідача, щодо прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку з можливим порушення контрагентом позивача податкової дисципліни. При цьому, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у позивача місця для зберігання придбаного товару, оприбуткування товару на складах позивача, докази зберігання придбаного товару та, як наслідок, надані позивачем первинні документи, на думку суду, не дають суду можливості
встановити реальність здійснених операцій;
-          на думку апелянта, суд першої інстанції не здійснив належної перевірки доданих до позовної заяви первинних документів та не дослідив їх у повній мірі;
-          висновки перевірки, факти і дані, викладені в акті перевірки, містять виключно посилання на встановлення ризику контрагента позивача - ТОВ «Агропром юа» та жодним чином не ставлять під сумнів реальність проведення господарської операції на стороні позивача (а саме оприбуткування, зберігання, подальше використання);
-          враховуючи положення статті 296 Кодексу адміністративного судочинства, які зобов`язують сторону по справі обґрунтувати необхідність подання нових доказів, апелянт зазначає, що документи, додані до апеляційної скарги, не подавались суду першої інстанції, з огляду на відсутність в акті перевірки відповідних претензій податкових органів, тобто, сам факт реальності господарської діяльності на боці позивача податковими органами не ставився під сумнів (і не виступав предметом доказування по справі).
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України. (надалі по тексту також - ПК України)
Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до норм пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
За нормами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
Приписами пунктів 201.1, 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, визначено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товару (послуг).
Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Слід врахувати, що формування податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість чи визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток, має бути фактично здійснене і підтверджене належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
За нормами абз. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, акти, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Так, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції. Водночас, нереальність господарських операцій з придбання/постачання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і головне, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналізуючи висновки відповідача, викладені в акті перевірки, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів зазначає таке.
Підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали господарські операції позивача з ТОВ «Агропром юа», а саме, неможливість встановлення походження поставлених ТОВ «Агропром юа» ТМЦ (підміна товарних позицій).
Між позивачем (покупець) та ТОВ «Агропром юа» (постачальник) укладено договір постачання товарів від 01 червня 2018 року № 01/062018, за умовами якого, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар в кількості, асортименті і в терміни, передбачені специфікацією, що додається до його договору і являється невід`ємною частиною. Покупець зобов`язується оплатити та прийняти зазначений товар в кількості і в терміни, передбачені специфікацією, що додається до цього договору і являється невід`ємною частиною.
Позивач на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТОВ    «Агропром юа» долучив до матеріалів справи договір постачання товарів від 01 червня 2018 року № 01/062018, додатки № 1, № 2, № 3 та №  4 до договору постачання товарів від 01    червня 2018 року №01/062018, видаткові накладні від 22 серпня 2018 року № 28, від 30    січня 2019 року № 3 та товарно-транспорту накладну від 30 січня 2019 року № 01-062018.
В акті перевірки зазначено, що позивач задекларував податковий кредит, сформований за рахунок ТОВ «Агропром юа» за серпень 2018 року - сума ПДВ у розмірі 28113,00 грн. по податковій накладній від 22 серпня 2018 року № 9, за січень 2019 року сума ПДВ у розмірі 28035,00 грн. по податковій накладній від 30 січня 2019 року № 3 з придбання макухи соняшникової.
На підставі наведеного, суд першої інстанції погодився з висновками акта перевірки та констатував, що позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у позивача місця для зберігання придбаного товару, оприбуткування товару на складах позивача, докази зберігання придбаного товару та, як наслідок, дійшов висновку про те, що наявні в справі докази не дають суду можливості встановити реальність здійснених операцій, а лише фіксують господарські операції із ТОВ   «Агропром юа». При цьому, позивач не зазначив мету придбання товарів згідно договору із ТОВ    «Агропром юа», не надав доказів на підтвердження використання саме придбаного у зазначеного контрагента товару, подальшого використання у власній господарській діяльності, зокрема щодо продажу третім особам. Таким чином, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено реальність господарських операцій по відносинам із ТОВ «Агропром юа» та пов`язаність придбаних товарів із господарською діяльністю підприємства.
Водночас, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та наголошує на тому, що сторона звертаючись до суду з позовом до суб`єкта владних повноважень, викладає свою позицію та обґрунтовує її, надаючи при цьому відповідні докази, що наявні на підтвердження чи спростування тієї чи іншої обставини. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, згідно з приписами ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до норм ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Тобто, у разі виникнення у суду необхідності перевірити обставини, на які посилається сторона, суд має змогу витребувати додаткові докази задля дотримання принципу офіційного з`ясування всіх важливих обставин справи.
Під час документальної позапланової виїзної перевірки з питання правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2019 року ПСП                        ім. Т.Г. Шевченка було встановлено ризики у контрагента постачальника ТОВ «Агропром юа»       (ЄДРПОУ 41271946) ланцюг постачання - 1, не встановлено походження поставлених ТМЦ (підміна товарних позицій). Також, в акті перевірки зазначено, що за результатами проведення перевірки наявної в інформаційних системах ДФС інформації, контролюючий орган дійшов висновку що       ТОВ «Агропром Юа» здійснює підміну номенклатури товарів, з метою розповсюдження фіктивного податкового кредиту третім особам.
Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Платник податків не може та не повинен нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому, не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останній не може та не повинен зазнавати негативних  наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Приймаючи рішення від 09.11.2020, суд першої інстанції не надав правової оцінки діям податкового органу щодо акта перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку з можливим порушення контрагентом позивача податкової дисципліни. При цьому, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у позивача місця для зберігання придбаного товару, оприбуткування товару на складах позивача, докази зберігання придбаного товару та, як наслідок, надані позивачем первинні документи, на думку суду, не дають суду можливості встановити реальність здійснених операцій, а лише фіксують господарські операції із ТОВ «Агропром юа. Також, позивач не зазначив мету придбання товарів згідно договору із ТОВ «Агропром юа», не надав доказів на підтвердження використання саме придбаного у зазначеного контрагента товару, подальшого використання у власній господарській діяльності, зокрема щодо продажу третім особам. 
Варто врахувати, що висновки акта перевірки не містять належних обґрунтувань, що саме позивач - ПСП ім. Т.Г. Шевченка порушувало вимоги Податкового кодексу України при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Агропром Юа» та неправомірно сформувало податковий кредит за результатами господарських взаємовідносин із зазначеним контрагентом. Висновки, які було здійснено податковим органом та які зазначено в акті, базуються на припущеннях та відсутності інформації в базах даних податкового органу.
Водночас, реальність господарських операцій із ТОВ «Агропром Юа» підтверджується наявними у ПСП ім. Т.Г. Шевченка належним чином складеними первинними документами, які на момент проведення перевірки були надані контролюючому органу, а саме: договір купівлі-продажу № 01/062018 від 01 червня 2018 року, накладні від 22.08.2018 року № 28 на суму 168675,00грн., в т.ч. ПДВ 28112,50 грн., № 3 від 30 січня 2019 року на суму 168209,11грн. в т.ч. ПДВ 28034,85грн. (зазначені документи були додані до позовної заяви та містяться в матеріалах справи № 640/9983/19).
Передусім, висновки перевірки, факти і дані, викладені в акті перевірки, містять виключно посилання на встановлені ризикну контрагента позивача - ТОВ «Агропром Юа» та не ставлять під сумнів реальність проведення господарської операції на стороні позивача (а саме оприбуткування, зберігання, подальше використання).
Колегія суддів бере до уваги додані до апеляційної скарги докази що не надавались суду першої інстанції, з урахуванням того, що судом першої інстанції останні не витребовувались, не вживались заходи по з`ясуванню питань, що виникли у суду для правильного вирішення спору, а також, що суд першої інстанції при розгляді позову не перевіряв обставини, які визнав недоведеними позивачем. 
Так, позивач є сільськогосподарським виробником, здійснює діяльність з розведення худоби. Макуха соняшникова була придбана в січні 2019 року для використання в якості корму для худоби. Апелянт наголошує на тому, що ПСП ім. Т. Г. Шевченко регулярно здійснюються подібні господарські операції, має належні місця для зберігання.
Для підтвердження використання придбаної макухи для корму для худоби в лютому-березні 2019 року, позивач додано до даної апеляційної скарги копії: звітів по кормах ПСП ім. Т.Г. Шевченка за січень-березень 2019 року; відомості про витрати кормів ПСП ім. Т.Г. Шевченка за лютий - березень 2019 року, звіти ПСП ім. Т Г. Шевченка про рух тварин і птиці на фермі за лютий- березень 2019 року, звіти про виробництво продукції тваринництва та кількість сільськогосподарських тварин за січень-лютий та січень-березень 2019 року (з відміткою про прийняття територіального орану Державної служби статистики України).
При розгляді апеляційної скарги, сторона позивача вказала на те, що при подачі позову, зазначені докази не подавалися, оскільки ГУ ДФС у Київській області в акті перевірки не ставилась під сумнів можливість здійснення господарської операції саме з боку позивача.
Також, в акті відображено (стор. 5, 6 акта) про наявність у позивача власних основних фондів (земельні ділянки, будівлі та споруди), при цьому, загальна площа власних приміщень, що використовується у господарській діяльності 26527,2 кв.м, з них - виробничих 19129,6 кв.м, складських - 7397,6 кв.м, крім того, орендовані приміщення загальною площею 12090,30 кв.м.
Макуха соняшникова, що була придбана в січні 2019 року зберігалася на зерноскладі, загальною площею 726,0 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Тростинка, вул. Б. Хмельницького, буд. 4/14. Зазначене нежитлове приміщення (зерносклад) належить позивачу на праві приватної власності (для підтвердження позивач додав до апеляційної скарги копії правовстановлюючих документів: свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 07.11.2007, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно             № 16574710 від 07.11.2007, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 29212894 від 04.03.2011, технічного паспорта на нежитлове приміщення (зерносклад), реєстраційний номер 20941574).
Тож, з наведеного слідує, що висновки суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження та обставини, які суд визнав недоведеними, могли бути надані позивачем на запит суду та підтвердити обставини щодо суті спору.
Таким чином, колегія суддів вважає, що фактичне здійснення поставки макухи соняхової підтверджується документами, які у достатньому обсязі розкривають та підтверджують зміст господарських взаємовідносин з контрагентом, адже позивач підтвердив доцільність її придбання (для корму тварин, що вирощуються на підприємстві), які, у подальшому були реалізовані іншим покупцям.
Наведене узгоджується з даними, відображеними підприємством позивача у звіті по кормах, звіті про рух тварин і птиці на фермі. 
З урахуванням змісту та обсягу наданих первинних документів по спірним господарським взаємовідносинам, колегія суддів констатує, що вони оформлені у відповідності до вимог  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем до матеріалів справи залучено сукупність первинних та інших документів, які в умовах звичайної ділової практики супроводжують та підтверджують фактичне вчинення платником податків господарських операцій, які у сукупності, не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення підприємством операції з купівлі товару (макухи) та не свідчать про відсутність у позивача підстав для формування задекларованих позивачем податкових вигод у вказаному періоді.
Досліджені під час розгляду апеляційної скарги первинні документи розкривають зміст господарської операції, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом. 
У свою чергу, всі висновки податкового органу базуються та фактично стосуються не позивача, а його контрагента, що, не можу бути поставлено в провину позивачу, який надав до перевірки всі необхідні документи для підтвердження господарської операції, доцільності її здійснення задля вигодовування тварин на підприємстві для подальшого продажу та технічної можливості зберігати придбаний товар.
Судом першої інстанції вказаного не було враховано, та у порушення принципу офіційного з`ясування всіх важливих обставин справи, не було витребувано у сторони документів, які на думку суду, не вистачає для розгляду спору та надання їм оцінки у сукупності з іншими матеріалами справи, залученими сторонами.
Висновки контролюючого органу про підміну товарних позицій є безпідставними та не підтверджені належними доказами саме у співвідношенні до позивача, оскільки підприємством на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів та податкових накладних було сформовано податковий кредит. Висновки, які зазначено в акті перевірки, базуються виключно на припущеннях та належним чином не доведені, а тому, такі не можуть бути прийнятими до уваги та вважатися належною та законною підставою для зниження від`ємного значення (значення рядка 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду)» на суму 56148,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів, за наслідком розгляду апеляційної скарги з наданими та виконання ухвали суду документами, наданих у судовому засіданні пояснень представників сторін та дослідження матеріалів справи, вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.
Згідно з нормами ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для розгляду спору, порушено норми матеріального права, що призвело до помилкового вирішення спору.
Оскільки, колегія суддів дійшла до висновків про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог, наявні підстави для нового розподілу судових витрат на сплату судового збору, що понесені позивачем при поданні позовної заяви та апеляційної скарги, згідно з приписами ст. ст. 139, 322 КАС України.
Керуючись ст. ст. 139, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
           
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2020 р. - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення- задовольнити.

          Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 травня 2019 року  № 0001601202.

          Стягнути за рахунок бюджетний асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (ЄДРПОУ 43141377) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка (ЄДРПОУ 31379694) витрати на сплату судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 4802,50 грн. (чотири тисячі вісімсот дві гривні 50 коп.)

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені  ст. ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                  О.М. Ганечко

Судді                                                                                                               Я.М. Василенко

                                                                                                            В.В. Кузьменко

Повний текст постанови складено 19.03.21