Дата документу 02.03.2021 Справа № 335/473/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 335/473/21                Головуючий у 1 інстанції: Апаллонова Ю.В.
№ 22-ц/807/929/21                                        Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 січня 2021 року по справі за заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 січня 2021 року у видачі судового наказу - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, в якій просить суд стягнути з  Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» заборгованість по виплаті заробітної плати та понесені витрати на правничу допомогу.

Вирішуючи питання про про можливість видання судового наказу, суд першої інстанції послався на наступні положення закону.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ч.1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України встановлено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд першої інстанції вважав, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

За таких обставин, суд першої інстанції виходив з ч.3 ст.165 ЦПК України, за якою у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємоповязані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Як зазначив суд першої інстанції, заявником скерована до суду вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1100,00 грн., за якою не може бути видано судовий наказ, оскільки зазначене не входить до переліку, визначеному ч.1 ст.161 ЦПК України, та вказані витрати входять до предмету доказування по справі, що унеможливлює стягнення їх за правилами наказного провадження.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції судова колегія враховує наступне.

Одним із видів цивільного судочинства є наказне провадження, тобто спрощене судове провадження при розгляді певних категорій справ, за результатом якого видається судовий наказ.

Особливістю наказного провадження є те, що суддя у встановленому законом випадку, за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання та виклику заявника та боржника, на основі поданої заяви, приймає судове рішення у вигляді судового наказу.

Вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, встановлені у ст.161 ЦПК України. Також Законом врегульовано форму і зміст заяви про видачу судового наказу.

Разом з тим, у розділі «Наказне провадження» в ЦПК України нічого не вказано про те, чи стягуються витрати на правову допомогу на користь заявника, якщо про таку було вказано в поданій заяві.

Відтак слід керуватись загальними засадами цивільного судочинства, серед яких діє принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене рішення.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, до судових витрат належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Тому витрати на правову допомогу у справах наказного провадження повинні стягуватись з боржника, у випадку їх включення в заяву про видачу судового наказу, за умови достатньої обґрунтованості їх розміру, на підставі загальних положень Цивільного процесуального законодавства.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2021 року у цій справі скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Повний текст постанови складено 9 березня 2021 року.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

       О.З. Поляков