ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 р. 	Справа № 480/5739/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2020, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, м. Суми, по справі № 480/5739/20
за позовом                ОСОБА_1  
до               Військової частини НОМЕР_1                       
про визнання дій протиправними та стягнення грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - відповідач), в якій просив суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення першого контракту відповідно до пп. 8 п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу військовослужбовцям після укладення першого контракту відповідно до пп.8 п.6 Постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" у розмірі 17620 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 29.08.2018 наказом № 247 командира військової частини НОМЕР_1 його було зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , всіх видів забезпечення та призначено на посаду командира 1 взводу - старшого офіцера на 2 мінометній батареї та вперше підписано контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України.  Проте, на його звернення до відповідача із рапортом щодо виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення першого контракту відповідно до п.п. 8, п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 704, відповідач відмовив у виплаті такої одноразової грошової допомоги з посиланням на наказ Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, оскільки він проходив службу в органах Національної поліції з 26.06.2017 по 15.05.2018 року. Вважаючи таку відмову протиправною позивач стверджує, що наказ № 260 не може застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки звужує права позивача на отримання відповідної одноразової грошової допомоги, надане йому пп. 8, п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 704, а те, що він до підписання контракту проходив службу в органах Національної поліції з 26.06.2017 по 15.05.2018 не впливає на факт того, що ним вперше укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 по справі № 480/5739/20 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення грошової допомоги – відмовлено.
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 по справі № 480/5739/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу набув після укладення ним першого контракту на підставі норм пп.8, п.6 постанови Кабінету Міністрів України № 704, якою встановлено дві умови виплати спірної одноразової допомоги, а саме: підписання контракту після набрання чинності цією постановою та підписання контракту вперше, інших умов або будь-яких обмежень передбачено не було. Однак, судом першої інстанції цього не враховано та на підтвердження обставин та правової позиції відповідача помилково взято до уваги рішення Міністра оборони України від 26.03.2018 року вих. №248/1479, яке не зареєстровано в Міністерстві юстиції України. Також зазначив, що виключне право встановлювати умови надання грошового забезпечення, в тому числі одноразової грошової допомоги, належить Кабінету Міністрів України, а тому наказ Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, який фактично звужив його права, застосуванню не підлягає. Отже, посилаючись на викладені доводи, а також рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 року по аналогічній справі № 520/11626/19 вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на відповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права та необгрунтованість апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 по справі № 480/5739/20 - без змін. Пояснив, що ОСОБА_1 упродовж 26.06.2016 - 20.05.2018 року проходив службу в органах Національної поліції, у зв`язку із не мав права на виплату одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту відповідно до наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 року № 260.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 26.06.2017 по 17.05.2018 проходив службу в органах Національної поліції (а.с. 21).
29.08.2018 позивач вперше уклав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України, терміном на 3 роки (а.с. 21).
11.05.2020 ОСОБА_1 подав рапорт до Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладання першого контракту (а.с. 12).
Листом від 22.06.2020 №712 начальником ФЕС військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладання першого контракту, у зв`язку з тим, що позивач у період з 26.06.2017 по 25.05.2018 проходив службу в Національній поліції (а.с. 13).
Не погодившись із вищевказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, оскільки був раніше звільнений з органів Національної поліції.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених  ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Основним Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Зі змісту пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ вбачається, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII), до складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз. 1-2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до п.п. 8 п. 6 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017 (далі - Постанова № 704), визначено виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах: особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам офіцерського (середнього, старшого та вищого начальницького) складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Колегія суддів зазначає, що положення пп. 8 п. 6 Постанови № 704 не містять умов виплати такої одноразової грошової допомоги, на які посилається позивач.
При цьому, пунктами 2, 3 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації(далі - державні органи).
Тобто, безпосередньо Законом № 2011-XII та постановою КМ України № 704 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, до яких законодавцем віднесено і позивача, здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони України.
Отже, посилання позивача на відсутність у Міністерства оборони України повноважень визначати порядок та умови виплати спірної одноразової допомоги є хибним.
В свою чергу, наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Порядок № 260 розроблено відповідно до Закону № 2011-XII та Постанови №704.
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.
Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.
Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.
Положенням про Міністерство оборони України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, (пункт 8), встановлено, що Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Нормативно-правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.
Порядок № 260 затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що Порядок № 260 є нормативно-правовим актом Міністерства оборони України, який є обов`язковим для виконання і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно з п. 1 розділу ХХІІ Порядку № 260, одноразова грошова допомога військовослужбовцям після укладення ними першого контракту виплачується: особам, які приймаються на посади рядового складу строком на 3 роки; особам, які приймаються на посади сержантського і старшинського складу строком від 3 до 5 років; особам, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком від 1 до 5 років; особам, які підписали контракт строком на 5 років, із числа військовослужбовців, призначених на посади осіб сержантського і старшинського складу, осіб офіцерського складу після закінчення вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (підготовка яких здійснюється за державним замовленням), за умови вступу до виконання обов`язків за цими посадами.
Пунктом 3 розділу ХХІІ Порядку № 260 визначено, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою на підставі наказу командира. При цьому військовослужбовцям, що уклали перший контракт про проходження військової служби під час навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, військових коледжах або навчальних частинах (центрах), одноразова грошова допомога виплачується після закінчення навчання у цих навчальних закладах у військових частинах, до яких їх призначено для подальшого проходження військової служби.
Відповідно до  пункту 4 розділу ХХІІ Порядку № 260 одноразова грошова допомога не виплачується:
- особам рядового складу, які в період проходження військової служби за контрактом уклали контракт про проходження військової служби на посадах сержантського та старшинського складу;
- особам сержантського та старшинського складу, яких у період проходження військової служби за контрактом прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу;
- особам офіцерського складу, які в період проходження кадрової військової служби в добровільному порядку виявили бажання проходити військову службу за контрактом;
- у разі продовження військової служби за новим контрактом;
- у разі повторного прийняття на військову службу за контрактом осіб, звільнених з військової служби за контрактом (кадрової військової служби офіцерського складу);
- у разі підписання контракту для проходження військової служби в Збройних Силах України особами, звільненими з військової служби за контрактом або кадрової військової служби офіцерського складу, з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також зі служби в правоохоронних органах.
Вказані норми Порядку № 260 є чинними, у порядку, встановленому чинним законодавством, незаконними та неконституційними не визначалися, отже підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відтак, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, укладеним особою строком не меншим ніж зазначено в п.1 розділу ХХІІ Порядку № 260, та за відсутності підстав для відмови у її випалити визначених п. 4 розділу ХХІІ Порядку № 260.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у спірних відносинах після підписання контракту для проходження військової служби в Збройних Силах України, як особі, що раніше працювала в правоохоронних органах – органах Національної поліції України.
Посилання позивача на безпідставне застосування судом першої інстанції при вирішенні справи рішення Міністра оборони України від 26.03.2018 вих. №248/1479, яке незареєстроване в Міністерстві Юстиції України є хибним та таким, що спростовується дослідженими  матеріалами справи, оскільки як при прийнятті відмови, яка викладена у листі від 22.06.2020 №712, так і при вирішенні спірних відносин вказане рішення не бралося до уваги.
Посилання позивача на наявність позитивної судової практики, а саме на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 року по аналогічній справі № 520/11626/19, колегія суддів відхиляє, оскільки, в силу приписів ч. 7 ст. 78 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду апеляційної інстанції та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. 
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та чинним законодавством, правомірно відмовивши ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги військовослужбовцям
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують. 
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що колегія суддів не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 по справі № 480/5739/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.В. П`янова    С.П. Жигилій