ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 березня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №583/3445/20 
Номер провадження 22-ц/816/321/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

у присутності :
позивача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Кудіна Олександра Михайловича 
відповідача - ОСОБА_2 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2020 року, ухвалене  у складі судді Яценка Н.Г. у  м. Охтирка,     
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2 , треті особи: Охтирська міська рада Сумської області, виконавчий комітет Охтирської міської ради в особі відділу з питань реєстрації, державний нотаріус Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропай Валерій Вікторович про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати запис про державну реєстрацію про право власності на нерухоме майно, а саме про належність ОСОБА_4 1/3 частки як спільної часткової власності домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок «А-1» площею 58,3 м.кв, прибудова «а», сарай-літня кухня «Б», сарай «В», погріб «пг», гараж «в», огорожа «№1,2», здійснений державним реєстратором виконавчого комітету Охтирської міської ради Бабутою А.А.з відкриттям розділу, номер запису 37280687 від 26 червня 2020 року.
Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько – ОСОБА_4 , після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася в тому числі із домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_4 було складено заповіт, відповідно до якого він все своє майно заповів позивачу. З метою оформлення спадкових прав на нерухоме майно, він звернувся до відділу з питань реєстрації Охтирської міськрайонної ради для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на вказане домогосподарство за спадкодавцем. Проте, при отриманні витягу він довідався, що державним реєстратором Бабутою А.А. зареєстровано право власності за померлим ОСОБА_4 лише на 1/3 частину житлового будинку з відповідними прибудовами та господарськими спорудами. Вважає, що державний реєстратор неправомірно визначила право власності за ОСОБА_4 на частину домоволодіння, оскільки відповідно до свідоцтва про право власності останній є одноосібним власником майна колгоспного двору, як його голова, а дружина померлого - ОСОБА_3 та дочка померлого – ОСОБА_2 , на переконання позивача, не набули права власності на це майно. 
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги свідоцтво про право власності, яким підтверджено належність домоволодіння на праві власності виключно померлому ОСОБА_4 , а відповідачі по справі спадщину після смерті останнього не приймали. Вказує, що державний реєстратор без належних на те підстав зареєстрував право власності на вказане домогосподарство за відповідачами та самостійно визначив їх частки у майні колгоспного двору. 
Позивач стверджує, що відповідачі не приймали участі у створенні майна колгоспного двору та на час видачі свідоцтва про право власності не брали участі у веденні спільного господарства колгоспного двору. Відповідачі під час розгляду справи в суді першої інстанції підтвердили, що не претендують на частку у майні. 
Відповідачі у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подали. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку відповідача ОСОБА_2 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 20 вересня 1989 року видано свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, відповідно до якого цілий житловий будинок АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 , та здійснено записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №14 стр.14 28 вересня 1989 року (а.с. 19).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача – ОСОБА_4 і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на вказане домоволодіння (а.с. 13, 15). За життя ОСОБА_4 було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Карпилівської сільської ради Охтирського району Сумської області, за яким все належне йому майно він заповів синові ОСОБА_1 (а.с. 13).
Згідно довідки Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Карпилівського старостинського округу від 05 жовтня 2020 року №63, з 06 вересня 1979 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.34).
ОСОБА_2 з 06 вересня 1989 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області № 02-15/1030 від 05 листопада 2020 року (а.с. 36).
Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру від 05 березня 2020 року № 59718010 Охтирською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 відкрита спадкова справа за номером у Спадковому реєстрі 65634349. Спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропая В.В. від 05 березня 2020 року № 172/02-14 (а.с. 17, 18, 21).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 липня 2020 року №216006135 державним реєстратором виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області Бабутою А.А. зареєстровано право приватної власності в розмірі 1/3 частки за ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; підстава для державної реєстрації: свідоцтво про смерть, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 15.02.2002, видавник: Карпилівський сільвиконком Охтирського району Сумської області, копія втраченого примірника; технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, серія та номер: 8302, виданий 18.03.2020, видавник: ДП «Міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт»; лист щодо надання інформації, серія та номер: 172/02-14, виданий 05.03.2020, видавник: Воропай В.В. державний нотаріус Охтирської районної державної нотаріальної контори; витяг зі Спадкового реєстру, серія та номер: 59718010, виданий 05.03.2020, видавник: Воропай В.В. державний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу; Інформаційна довідка, серія та номер: 292, виданий 19.03.2020, видавник: ДП «Міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Комунального підприємства «Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт»; свідоцтво про право власності, на житловий будинок, серія та номер б/н, виданий 20.09.1989, видавник: Карпилівська сільська Рада народних депутатів; довідка, серія та номер: 125, виданий 03.07.2020, видавник: Карпилівський старостинський округ Комишанської сільської ради (а.с.6).
27 серпня 2020 року державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропаєм В.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , так як ОСОБА_1 нотаріусу надано оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданий Охтирським райвиконкомом 20 жовтня 1989 року та зареєстрований за життя померлого в Охтирському бюро технічної інвентаризації 20.10.1989 в реєстровій книзі 1 за № 14, де частка померлого ОСОБА_4 є цілою (1). Проте, згідно актуальної інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропай В.В. частка померлого ОСОБА_4 становить 1/3 частину, яка зареєстрована державним реєстратором Охтирської міської ради Бабута А.А. 26.06.2020року на підставі вказаних вище документів (а.с. 16).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його права на спадкове майно внесенням запису про державну реєстрацію про право власності на нерухоме майно, а також не надано належних доказів на підтвердження перевищення державним реєстратором своїх повноважень під час внесення відомостей до державного реєстру прав власності стосовно частки у майні колгоспного двору ОСОБА_4 . Судом першої інстанції не прийнято також і визнання позову відповідачами. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Частинами 3, 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 вказаного Закону, державний реєстратор  під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку визначені ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
У відповідності до положень ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦК України, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проте, як правильно вказав суд першої інстанції, в порушення вказаних норм позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення реєстрації права власності за померлим ОСОБА_4 на 1/3 частину домоволодіння з порушенням вимог Закону Украйни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також прав позивача, як спадкоємця на вказане нерухоме майно.
Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 
Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі – Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі – Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом – Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. 
Тобто, втрата права на майно колгоспного двору законодавцем пов`язується із встановленням факту вибуття з членів двору більше ніж за три роки до 15 квітня 1991 року. 
Проте, з наявних в матеріалах справи доказів слідує, що мати позивача – ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у вказаному домоволодінні з 1979 року, а сестра позивача – ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за іншою адресою, а саме: в АДРЕСА_2 з 06 вересня 1989 року, що станом на 15 квітня 1991 року не перевищувало три роки. 
Доказів, зокрема погосподарської книги, які б підтверджували те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під час проживання за адресою: АДРЕСА_1 не брали участі своєю працею чи коштами у веденні спільного господарства двору, позивачем надано не було та клопотань про їх витребування під час розгляду справи в суді першої інстанції ним та представником також не заявлялося. 
З огляду на викладене, доводи позивача про те, що померлому ОСОБА_4 на праві приватної власності належало все вказане домогосподарство, не підтверджені на доказах та суперечать вимогам нормативно-правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини. Видача виконавчим комітетом районної ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_4 , як голові колгоспного двору, свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, не підтверджує факт набуття лише ним права на майно. 
Також, колегія суддів вважає непереконливими доводи позивача про те, що рішенням державного реєстратора порушені його права, як спадкоємця, оскільки він набув право власності в порядку спадкування лише на те майно, яке належало спадкодавцю на час його смерті. 
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у прийнятті визнання відповідачами позову, так як воно суперечать вимогам закону, до того ж рішенням державного реєстратора, правомірність якого оспорюється позивачем, право власності на вказане майно за відповідачами взагалі не реєструвалося 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2020 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 03 березня 2021 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                              В.І. Криворотенко

                                                                               Т.А. Левченко