ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 675/1559/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/357/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 грудня 2020 року (суддя Янішевська О.С.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою,
в с т а н о в и в :
У червні 2016 року ОСОБА_2  звернувся в суд із позовомдо ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою (далі ДТП).
Позовна заява мотивована тим, що 06 травня 2016 року о 16 годині 05 хвилин в м. Ізяславі Хмельницької області по вул. Вокзальній сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ 21063» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та «TOYOTA AURIS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , під час якої відповідач не врахував дорожньої обстановки та не обрав безпечної швидкості руху допустив зіткнення з автомобілем позивача, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Позивач зазначає, що винним в ДТП є відповідач. 06 травня 2016 року відносно ОСОБА_1 складений працівниками поліції протокол про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у відповідача на час ДТП був відсутній, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Згідно з висновком оцінювача від 23 травня 2016 року №37/12 вартість матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля у ДТП складає 9166,98 грн. Крім того позивачем понесено витрати за проведення оцінювання в розмірі 900 грн. 
Із врахуванням викладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути на його користь з відповідача 9166,98 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 900 грн. - витрати за проведення висновку оцінювача. Вирішити питання по судовому збору.
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9166,98 грн. шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та 4073,80 грн. судових витрат. В решті позову відмовлено.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що вина відповідача в ДТП підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідачем не доведено, що шкоду в ДПТ завдано не з його вини. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9166,98 грн. які протилежною стороною не спростовані, та підтверджені звітом оцінювача №37/12 від 23.05. 2016 рокує є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо відшкодування судових витрат суд дійшов висновку про їх задоволення частково, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не наведено мотивації щодо доказів які б однозначно підтверджували наявність вини у діях відповідача за спричинення дорожньо-транспортної пригоди, не надано жодної правової оцінки доводам сторони відповідача, не зазначено підстав та мотивів відхилення таких. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 25.08.2016 року провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрите за спливом строку накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи. Відповідно до Узагальнення науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України, під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, вина особи не встановлюється. Також, на думку апелянта, висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №1273/1274/19-26 від 27.04.2020 року не містить відповідей на ряд запитань, у зв`язку з неможливістю надати такі, а отже такий висновок не може братись до уваги у даній справі.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 06 травня 2016 року о 16 годині 05 хвилин в м. Ізяславі Хмельницької області по вул. Вокзальній керував автомобілем «ВАЗ 21063» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та допустив зіткнення з автомобілем «TOYOTA AURIS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху.
Автомобіль марки «TOYOTA AURIS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 . 
Власником автомобіля «ВАЗ 21063» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 . Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на час ДТП відсутній (а.с.2 т.2).
Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративні правопорушення серії АП1 № 404982 від 06 травня 2016 року, складеним працівниками Ізяславського ВнП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, за яким ОСОБА_1 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП. Схемою ДТП з фототаблицями, яка знаходиться в матеріалах адміністративної справи. Протоколами огляду транспорту, які теж знаходяться в матеріалах адміністративної справи. За якими після ДТП: у автомобіля «TOYOTA AURIS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , виявлено деформацію заднього бамперу зліва, заднього лівого підкрилка, лівого заднього крила, у автомобіля «ВАЗ 21063» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - деформація переднього правого крила, переднього бампера з права, радіаторної решітки з права, розбитий і не працює передній покажчик повороту.
Постановою Яворівського районного суду Львівської області у справі за № 460/2491/16-п від 25 серпня 2016 року провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрите за спливом строку накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи відповідно до п.7 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Разом з тим, вказаною постановою встановлено, що 06 травня 2016 року о 16 годині 05 хвилин в м. Ізяславі Хмельницької області по вул. Вокзальній ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 21063» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та допустив зіткнення з автомобілем «TOYOTA AURIS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За поясненнями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 дослідженням матеріалів даної справи, суддя дійшов висновку, що в діях правопорушника ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції щодо вини відповідача в даній ДТП є правильним. Відповідачем не доведено, що шкоду завдано не з його вини.
Твердження апелянта щодо того, що в ДТП винен водій автомобіля марки «TOYOTA AURIS», швидкість руху автомобіля під його керуванням була приблизно 50-55 км/год є неспроможними та спростовуються висновками судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 1273/1274/19-26 від 27 квітня 2020 року
Вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «TOYOTA AURIS» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП, згідно звіту № 37/12 про оцінку колісного транспортного засобу від 23 травня 2016 року, проведеної суб`єктом оціночної діяльності 20 травня 2016 року становить 9166 грн. 98 коп.
Висновки звіту № 37/12 про оцінку колісного транспортного засобу від 23 травня 2016 року відповідачем не спростовані, іншого висновку про розмір заподіяної матеріальної шкоди не надано.
Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
За таких обставин, суд першої інстанції встановивши всі обставини справи, додержуючись норм матеріального та процесуального права, зробив правильний та обґрунтований висновок щодо вини відповідача в даній ДТП та у зв`язку з чим шкода спричинена в ДТП позивачу в розмірі 9166,98 грн., за відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, підлягає відшкодуванню з відповідача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду. 
Щодо відшкодування судових витрат, а саме судового збору та витрат за проведення експертизи № 1273/1274/19-26 від 27 квітня 2020 року, то відповідно до частин 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші витрати у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
На підтвердження сплати судового збору в матеріалах справи міститься квитанція від 23.05.2016 року про сплату судового збору в розмірі 551,20 грн., акт №1273/1274/19-26 від 27.04.2020, в якому зазначено, що ОСОБА_2 за експертизу сплачено 3999,56 грн. За наявності таких підтверджуючих документів, без попереднього розрахунку позивачем таких судових витрат, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відшкодування зазначених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. 
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін. 
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд - 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк