Справа № 127/2640/19
Провадження № 22-ц/801/48/2021
Категорія: 11
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хейніс Олександр Григорович, та апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Бойка В. М. в м. Вінниці, зі складенням повного тексту судового рішення 30 вересня 2020 року, 
у цивільній справі № 127/2640/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», державного реєстратора філії комунального підприємства «Агенції адміністративних послуг» Козловського Миколи Сергійовича про визнання недійсним правочину, застосування наслідків недійсного правочину, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зустрічним позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору державного реєстратора філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського Миколи Сергійовича, Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення,
встановив:
У січні 2019 року  ОСОБА_1  звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»), державного реєстратора філії комунального підприємства «Агенції адміністративних послуг» Козловського М. С. про визнання недійсним правочину, застосування наслідків недійсного правочину та визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком Л. В., вона набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . 
08.02.2008 між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» та нею для забезпечення виконання кредитного договору від 08.02.2008 № 6091905, було укладено договір іпотеки, за умовами якого позивач передала в іпотеку банку вказану квартиру. 
10.11.2018 позивач отримала лист від ПАТ «ПУМБ» № 3152 від 26.10.2018, в якому банк повідомив про вимогу усунути порушення зобов`язань за кредитним договором та сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 525 088,94 грн., яка утворилась станом на 26.10.2018. 
У листі було вказано, що у разі невиконання вимог банку протягом 30 днів з дня отримання даного повідомлення та не усунення порушень кредитного договору банк ухвалить рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність. Відповідно штампу на конверті вказаний лист був зданий на пошту банком 02.11.2018.
03.01.2019 позивач отримала листа № КНП-44.2.5/317 від 11.12.2018, в якому банк повідомив позивача про те, що в зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, банк реалізував своє право про звернення стягнення на предмет іпотеки і прийняв у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та постановив вимогу забезпечити звільнення предмету іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі від особистих речей. 
Позивач зазначає, що згідно з інформаційною довідкою № 152146626 від 09.01.2019 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ПАТ «ПУМБ» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського М. С. за № 44263387 від 27.11.2018.
Позивач вважає, що вказане рішення державного реєстратора Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського М. С. є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки рішення про перереєстрацію права власності прийнято до спливу 30-денного строку з моменту отримання нею вимоги банку. 
Крім того, позивач наполягала на тому, що односторонній правочин, на підставі якого відповідач ПАТ «ПУМБ» набув право власності на іпотечне майно відповідно до застереження в іпотечному договорі, має бути визнано недійсним з підстав порушення при його вчиненні вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку». 
З урахуванням поданого представником позивача ОСОБА_4 клопотання (т. **, а.с. **) позивач просила суд:
1) визнати недійсним вчинений ПАТ «ПУМБ» правочин щодо набуття права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 № запису про право власності 29120679 від 23.11.2018, згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і.н. 44263387 від 27.11.2018, прийняте державним реєстратором Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловським М. С. на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в договорі іпотеки від 08.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л. В. та зареєстровано за № 822; 
2) застосувати наслідки недійсності правочину та повернути у власність ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .;
3) скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності номер 29120679, дата, час державної реєстрації 23.11.2018 10:35:28 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: Кредитний договір, серія та номер: 6091805, виданий 08.02.2008, видавник: сторона договору, додаткова угода, серія та номер: 7399625, виданий 09.02.2009, видавник: сторона угоди; додаток до договору іпотеки, серія та номер: 1, виданий 08.02.2008, видавник: сторона договору; договір іпотеки , серія та номер: 5861289, виданий 08.02.2008, видавник: Приватний нотаріус Рудик Л. В.; опис вкладення, серія та номер: б/н, виданий 14.09.2016, видавник: Укрпошта: вимога, серія та номер: 2052, виданий 05.09.2016, видавник: ПАТ «ПУМБ». Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44263387 від 27.11.2018 11:11:55, Козловський М. С., Вінницька філія комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг», Вінницька область.
Відповідач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ»), подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення. 
Позов аргументований тим, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 6091805 від 08.02.2008, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 418 000,00 грн.
У забезпечення виконання умов кредитного договору між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 5861289 від 08.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком Л. В., зареєстрований у реєстрі за № 822. Як зазначено у Договорі іпотеки ОСОБА_1 передає квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,0 кв. м., житловою 38,2 кв. м., як предмет іпотеки. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV та іпотечного застереження, яке міститься у Договорі іпотеки, шляхом прийняття його у власність, про що 27.11.2018 державним реєстратором Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Вінницької області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесений запис на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 44263387, тобто власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк». Правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», відповідно до Статуту АТ «ПУМБ». 
Банк повідомив ОСОБА_1 листами за № КНП-44.25/317 та № КНП-44.2.5/310 від 11.12.2018 про звільнення предмету іпотеки, в тому числі від особистих речей. Відповідно до договору іпотеки вона мала це зробити протягом 14 днів проте в установлений строк вона так і не виконала вимоги і надалі продовжує проживати у квартирі, що належить позивачу за зустрічним позовом. 
У зв`язку з цим, АТ «ПУМБ» просив усунути перешкод у користуванні шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 , із врахуванням вимог позовної заяви в новій редакції - усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_1 , з квартири АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2020 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ», державного реєстратора філії комунального підприємства «Агенції адміністративних послуг» Козловського М. С. про визнання недійсним правочину, застосування наслідків недійсного правочину та визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - відмовлено повністю.
В задоволенні зустрічного позову АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення - відмовлено повністю.
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хейніс О. Г., подала апеляційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2020 року, оскільки вважає, що воно є незаконним в частині відмови у задоволенні первісного позову та підлягає в цій частині скасуванню, так як прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, відповідачем АТ «ПУМБ» не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не застосовано ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015, які підлягали застосуванню.
Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольнити частково та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності номер 29120679, дата, час державної реєстрації 23.11.2018 10:35:28 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: Кредитний договір, серія та номер: 6091805, виданий 08.02.2008, видавник: сторона договору, додаткова угода, серія та номер: 7399625, виданий 09.02.2009, видавник: сторона угоди; додаток до договору іпотеки, серія та номер: 1, виданий 08.02.2008, видавник: сторона договору; договір іпотеки, серія та номер: 5861289, виданий 08.02.2008, видавник: Приватний нотаріус Рудик Л. В.; опис вкладення, серія та номер: б/н, виданий 14.09.2016, видавник: Укрпошта: вимога, серія та номер: 2052, виданий 05.09.2016, видавник: ПАТ «ПУМБ». Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44263387 від 27.11.2018 11:11:55, Козловський Микола Станіславович, Вінницька філія комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг», Вінницька область.
АТ «ПУМБ», в інтересах якого діє представник – адвокат Панченко О. О., також подало апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову.
Основними доводами апеляційної скарги зазначає те, що суд першої інстанції неправильно оцінив фактичні обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що квартира придбана не за кредитні кошти, у зв`язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 109 Житлового кодексу УРСР відповідачів нібито неможливо виселити без надання іншого житлового приміщення. Реєстрація ж місця проживання в квартирі відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відбулася з порушенням Закону України «Про іпотеку» й умов іпотечного договору, а відповідач ОСОБА_1 умисно сприяла їх реєстрації та усвідомлювала, що вказаними діями вона завдає шкоди позивачу як іпотекодержателю, а відтак вказані дії є недобросовісними, а їх право проживання у квартирі не підлягає захисту.
У відзиві на апеляційну скарги ОСОБА_1 відповідач за первісним позовом заперечує проти вимог апеляційної скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволенню.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.
Так, відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Отже, під час здійснення державним реєстратором Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловським М. С. державної реєстрації права власності за ПАТ «ПУМБ» на квартиру АДРЕСА_2 , жодних суперечностей та підстав для відмови у вчиненні реєстраційних дій не існувало. Тому суд дійшов висновку, що у зв`язку з невиконанням позивачем за первісним позовом зобов`язань за кредитним договором та не усуненням порушень, на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотечного застереження та власне самого Договору іпотеки, було здійснено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, що є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Відповідно процедура зі звернення стягнення на майно є правом іпотекодержателя у позасудовий спосіб задовольнити свої вимоги шляхом реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі реєстраційної дії, а не на підставі правочину.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову АТ «ПУМБ» про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідачів, суд обґрунтував своє рішення нормою ч. 2 ст. 109 Житлового кодексу УРСР, згідно з якою, якщо житло придбано не за кредитні кошти, відповідачам повинно бути надане інше майно. Тому виселення відповідачів з іпотечного майна можливе лише з одночасним наданням іншого постійного жилого приміщення. Також судом ураховано позицію відносно недоцільності виселення дитини ОСОБА_3 , яку висловив Орган опіки та піклування ВМР. 
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
По справі встановлено та не заперечується сторонами, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком Л. В., ОСОБА_1 набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . За домовленістю сторін продаж зазначеної квартири вчинено за 418 898,00 грн. (т. 1, а. с. 18-19).
Того ж дня, тобто 08.02.2008 між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 6091805, відповідно до якого Позичальнику було надано кредит у сумі 418 000,00 грн., а відтак різниця між сумою отриманого кредиту та сумою, сплаченою за договором купівлі-продажу квартири склала 898 грн, або 0,21% її вартості.
Цільове призначення кредиту – кредит надається позичальнику для придбання нерухомості: квартири, реєстраційний номер АДРЕСА_3 (п. 1.2 кредитного договору, т. 1, а.с. 22).
Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору передбачено, що протягом цього строку Позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та в строки визначенні цим договором. (т.1, а. с. 22-31).
Крім того, в забезпечення виконання умов взятих на себе зобов`язань було укладено Договір іпотеки № 6095773 від 08.02.2008.
У п. 1.6. даного договору вказано, що за рахунок предмету іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за Основним зобов`язанням у повному обсязі, що визначається відповідно до Кредитного договору, цього Договору та чинного законодавства України. 
П. 4.4 Договору іпотеки визначено, що у разі порушення умов Кредитного договору та/або мов цього Договору Іпотекодержатель надсилає особі, яка порушила свої обов`язки, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не більш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до цього договору та/або чинного законодавства України. (т. 1, а. с. 32-37) 
Так, згідно вимоги вих. №3152 від 26.10.2018 ПАТ «ПУМБ» повідомив ОСОБА_1 що станом на 26.10.2018, Боржник порушив зобов`язання за кредитним договором та має несплачену в строк заборгованість перед Банком у розмірі: 525 088,94 грн. - прострочена заборгованість по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом. Загальна заборгованість за Кредитним договором станом на 26.10.2018 становить 525088,94 грн. Банк вимагає усунути порушення зобов`язання кредитним договором, а у випадку невиконання законних вимог Банку, останній буде змушений через 30 днів з моменту отримання цієї вимоги розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки (прийняття Предмету іпотеки у свою власність (а.с.38).
Дана вимога ОСОБА_1 була отримана 10.11.2018, згідно з поштовим відстеженням (т.1, а. с.41). 
Зазначена вимога є повторною, оскільки першу вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором з попередженням про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки банк надіслав ОСОБА_5 цінним листом 05.09.2016 (т. 1, а.с. 162-164).
Згідно з повідомленням вих. № КНП-44.2.5/317 від 11.12.2018 ПАТ «ПУМБ» направив повідомлення ОСОБА_1 про звільнення предмету іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 .( т.1, а. с.42). 
Вказане повідомлення ОСОБА_1 було отримано 03.01.2019, згідно з поштовим відстеженням (т.1, а. с. 44). 
У Заключних положеннях Договору іпотеки п. 5.1. зазначено, що сторони підтверджують, що вони вичерпно ознайомленні із змістом Кредитного договору, та будь - яке посилання в тексті цього Договору на Кредитний договір, чи окремі його положення є достатніми для включення відповідних положень в цей Договір шляхом посилання. 
П. 5.7 визначено, будь-які повідомлення та документи, які надаються Іпотекодержателем Іпотекодавцю згідно умов цього Договору, повинні бути викладені у письмовій формі, та будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або телеграмою за місцем проживання Іпотекодавця, вказаним у ст. 6 цього Договору, або надані Іпотекодацю особисто. Сторони погодились, що повідомлення та (або) документи вважаються отриманими Іпотекодацем на сьомий день з дня реєстрації Іпотекодержателем рекомендованого листа або телеграми у відділенні поштового зв`язку/телеграфі (при цьому Іпотекодавець несе ризик отримання таких листів та телеграм у строк, що перевищує сім календар них днів, або в день особистого вручення Іпотекодавцю, вказаний в повідомленнях та (або) документах. 
Відповідно до п. 4.7.1 у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття Предмету іпотеки свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. 
Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є Предметом іпотеки. 
Відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ним не встановлено жодних суперечностей та підстав для відмови у вчиненні реєстраційних дій під час здійснення державним реєстратором Вінницької філії КП «Агенція адміністративних послуг» Козловським М.С. права власності за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» на квартиру АДРЕСА_2 , а обраний позивачем спосіб захисту своїх прав шляхом визнання недійсним правочину щодо набуття права власності банком на іпотечне майна і застосування наслідків його недійсності є неефективним. 
Апеляційний суд частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції й дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 слід відмовити як у зв`язку з відсутністю порушення прав позивачки з боку відповідача, так і у зв`язку з тим, що обраний нею спосіб захисту, зокрема, той спосіб захисту, який вона просить застосувати апеляційний суд, є неефективним і таким, що не відповідає закону.
Згідно з статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може, зокрема, передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у порядку встановленому статтею 37 цього Закону.
Згідно з статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Натомість статтею 37 Закону встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Враховуючи те, що по даній справі правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є іпотечне застереження в іпотечному договорі, а відповідний договір, який містить застереження, є документом, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, окремий правочин щодо набуття права власності на квартиру банком не вчинявся, а тому висновок суду першої про відмову в задоволенні вимог про визнання його недійсним і застосування наслідків недійсності, передбачених статтею 216 ЦК України, є вірним.
Щодо можливих порушень під час вчинення відповідної реєстраційної дії та ефективного способу захисту права позивача в разі їх наявності, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, подаються:
1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);
3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;
4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.
Як встановлено з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.11.2018 розділ підстава виникнення права власності: Кредитний договір, серія та номер: 6091805, виданий 08.02.2008, видавник: сторона договору, додаткова угода, серія та номер: 7399625, виданий 09.02.2009, видавник: сторона угоди; додаток до договору іпотеки, серія та номер: 1, виданий 08.02.2008, видавник: сторона договору; договір іпотеки , серія та номер: 58611289, виданий 08.02.2008, видавник: Приватний нотаріус Рудик Л.В.; опис вкладення, серія та номер: б/н, виданий 14.09.2016, видавник: Укрпошта: вимога, серія та номер: 2052, виданий 05.09.2016, видавник: ПАТ «ПУМБ». Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44263387 від 27.11.2018 11:11:55, Козловський Микола Сергійович, Вінницька філія комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг», Вінницька область (т.1, а. с. 45).
Отже під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем останнім було надано державному реєстраторові всі документи, необхідні для проведення такої реєстраційної дії, а на підтвердження надіслання іпотекодавцю вимоги про усунення порушень зобов`язань як підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки було представлено відповідну письмову вимогу, надіслану ОСОБА_1 цінним листом ще в 2016 році, що не суперечить вимогам Порядку і спростовує доводи позивача в частині, де вона стверджує про те, що з моменту отримання нею вимоги і до визнання права власності на майно за іпотекодержателем спливло менше тридцяти днів.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем у суді може бути оскаржено саме рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеку, а не відповідний запис у державному реєстрі.
Частиною 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» також встановлено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Проте ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Відтак належним і ефективним способом захисту прав позивача, який оспорює правомірність проведеної державної реєстрації речових прав на нерухоме майно є скасування рішення державного реєстратора з одночасним визнанням, зміною чи припиненням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.
Натомість як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, позивач ОСОБА_1 наполягає на задоволенні вимог про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (т. 1, а.с. 180, т. 3, а.с. 6), тобто просить про застосування способу захисту, який не передбачений законом і не призведе до реального відновлення порушених прав, а відтак є неефективним.
Помилковими є посилання представника позивача ОСОБА_1 на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі № 367/2022/15-ц (постанова від 25.09.2019) про те, що «рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Так, предметом перегляду Великою Палатою Верховного Суду України були ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року та рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 листопада 2015 року, тобто судові рішення, що винесені в 2015-2016 роках.
На час виникнення спірних правовідносин у зазначеній справі частини 2 і 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» дійсно передбачали, що разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав, про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідний запис скасовується.
Проте Законом України від 05.12.2019 № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020 року статтю 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» викладено у раніше наведеній редакції, яка передбачає, що належним способом захисту є саме скасування рішення про державну реєстрацію прав, а не відповідного запису.
Апеляційний суд не погоджується також із висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог зустрічного позову банку про виселення.
Так, судом встановлено, що згідно з довідкою вих. № 18723 від 27.03.2019 Департаменту адміністративних послуг ВМР за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 210).
Відповідно до Договору купівлі-продажу від 08.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком Л. В., за домовленістю сторін, продаж зазначеної квартири вчинено за 418 898,00 грн, а відповідно до Кредитного договору № 6091805 від 08.02.2008 банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 418 000,00 грн.
А відтак, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_2 , з якої АТ «ПУМБ» просить виселити відповідачів, була предметом іпотеки, але придбана вона була не тільки за рахунок кредиту, але і за власні спільні кошти відповідача ОСОБА_1 по зустрічному позову. 
Отже, на думку суду першої інстанції виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з іпотечного майна можливе лише з одночасним наданням іншого постійного жилого приміщення, що передбачено нормою ч. 2 ст. 109 Житлового кодексу УРСР, згідно з якою, якщо житло придбано не за кредитні кошти, відповідачам повинно бути надане інше майно.
Також судом ураховано позицію відносно недоцільності виселення дитини ОСОБА_3 , яку висловив Орган опіки та піклування ВМР. Так, згідно з висновком вих. № 01-00-011-47191 від 23.09.2019, Орган опіки та піклування ВМР вважає недоцільним виселення дитини ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 .
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні справи судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Стаття 391 Цивільного кодексу України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до частин першої, другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення.
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.
Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (частина третя статті 40 Закону України «Про іпотеку»).
Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із житлового будинку (житлового приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту (позики), забезпеченого іпотекою цього житла.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, яка в подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, провадження № 14-317цс18).
Визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи та застосування судом відповідної норми статті 109 ЖК Української РСР.
З огляду на те, що власні кошти ОСОБА_1 , сплачені за придбання квартири, становлять лише 0,21% від загальної вартості квартири, а решту коштів отримані нею в цей же день в якості кредиту для придбання саме цієї квартири з одночасним переданням її ж в іпотеку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що спірна квартира придбана саме за рахунок кредиту, а відтак наявні правові підстави для виселення відповідачів без надання їм іншого житла.
Не може бути підставою для відмови в позові про виселення відповідачів і та обставина, що після придбання квартири за рахунок кредиту і передання її в іпотеку, ОСОБА_1 вселила у неї інших осіб: ОСОБА_2 , а також неповнолітню ОСОБА_3 , 2007 року народження.
Так, відповідно до пункту 1.7.4 договору іпотеки, іпотекодавець, без попереднього письмового погодження іпотекодержателя, не має права реєструвати третій осіб на житловій площі, що входить до складу предмета іпотеки.
За відомостями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради в спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 (з 15.05.2009), ОСОБА_2 (з 21.09.2010), неповнолітня ОСОБА_3 (з 21.09.2010) – т. 1, а.с. 215), тобто як сама позивач-відповідач за зустрічним позовом, так і інші відповідачі за зустрічним позовом, були зареєстровані в спірній квартирі після укладення кредитного та іпотечного договорів.
Висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради про недоцільність виселення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з спірної квартири прийнятий з посиланням на статті 19, 141, 150, 155 СК України, статтю 18 Закону України «Про охорону дитинства», проте не містить жодних мотивів і обґрунтування його прийняття (т. 2, а.с. 103).
Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Згідно з статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Разом з тим, відповідно до статті 176 СК України саме батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю кожного із них, встановлюються законом.
Враховуючи те, що неповнолітня ОСОБА_3 до укладення кредитного та іпотечного договорів не мала права на спірну квартиру, а зареєстрована у ній за згодою колишнього власника ОСОБА_1 , проте без письмового погодження іпотекодержателя, й після цього ОСОБА_1 не укладала будь-яких правочинів щодо належного неповнолітній майна, які б потребували згоди органу опіки та піклування, а можливість членів сім`ї проживати в житлі, належному іншому членові сім`ї залежить від наявності в останнього права власності на нього, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для виселення з спірної квартири не лише ОСОБА_1 , а й інших відповідачів. 
У зв`язку з відмовою в первісному позові та задоволенням зустрічного позову, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь банку понесені ним судові витрати – витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову та апеляційної скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 382 – 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хейніс Олександр Григорович, задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», державного реєстратора філії комунального підприємства «Агенції адміністративних послуг» Козловського Миколи Сергійовича про визнання недійсним правочину, застосування наслідків недійсного правочину, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - відмовити.
Зустрічний позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору державного реєстратора філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського Миколи Сергійовича, Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення - задовольнити.
Виселити з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстровану по АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - невідомий, зареєстровану по АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - невідомий, зареєстровану по АДРЕСА_1 ) без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - невідомий, зареєстрованої по АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (місцезнаходження: вул. Андріївська, 4, м. Київ, код ЄДРПОУ: 142828829) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. та за подання апеляційної скарги в сумі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.

       Головуючий                                                 Ю. Б. Войтко

       Судді:                                                          І. В. Міхасішин

                                                       І. М. Стадник