ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1340/21 Справа № 180/193/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Омеко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах дітей-сиріт: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Транспортна компанія “Автоград”, Приватного підприємства “Ремсервіс — АТП 11211” про визнання дій дискримінаційними, систематично неправомірними та стягнення моральної шкоди,-
                                     В С Т А Н О В И Л А:
        ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах дітей сиріт Козирського Р.О. та ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Транспортна компанія "Автоград", ПП "Ремсервіс - АТП 11211" про визнання дій дискримінаційними, систематично неправомірними та стягнення моральної шкоди.
       Вказував, що на протязі 2014, 2015, 2016, 2017 років та по теперішній час йому, як інваліду праці 2 групи та його онукам, опікуном яких є він, постійно відповідачі відмовляють у пільговому перевезенні. При цьому перевізники ображають нецензурною лайкою, скоюють напади, б`ють, штовхають, принижують честь і гідність, як громадян, виганяють.
       У зв`язку з чим, позивач був змушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки відповідачі грубо порушують їх права, його як інваліда праці 2 групи та дітей сиріт, опікуном яких є він.
       Посилаючись на вказані обставини, просив визнати дії ТОВ "Транспортна компанія "Автоград", ПП “Ремсервіс-АТП 11211” дискримінаційними систематично неправомірними на протязі 2014-2018 років. Та просить стягнути з кожного відповідача по 2 000 000 (два мільйона) гривень на себе та на дітей сиріт, опікуном яких є саме він (т.2, а.с. 148-149).
       Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах дітей-сиріт: Козирського Р.О. та ОСОБА_3 до ТОВ "Транспортна компанія "Автоград", ПП "Ремсервіс - АТП 11211" про визнання дій дискримінаційними, систематично неправомірними та стягнення моральної шкоди – задоволено частково.
       Визнано дії ТОВ "Транспортна компанія "Автоград" дискримінаційними відносно ОСОБА_1 протягом липня-серпня 2016 року.
       Стягнуто з ТОВ "Транспортна компанія "Автоград" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50 000 ( п`ятдесят тисяч) гривень.
       В решті позову відмовлено (т. 2, а.с. 217-219).
       Додатковим рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року стягнуто з ТОВ "Транспортна компанія "Автоград" на користь держави судові витрати в розмірі 1518 грн., 40 коп. (т. 2, а.с. 231).
       Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права (т.2, а.с. 221-23).
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи трудового каліцтва з 01.08.1977 року довічно, що підтверджується довідкою ЛТЕ Серії ВТЭ-29 № 009390, а тому відповідно до ст. 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» має право на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті.
       Крім того, ОСОБА_1 є опікуном дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_2 , 2003 року народження, та ОСОБА_4 , 2009 року народження, які мають право на безоплатний проїзд, гарантований постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 1994 року № 226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт, і дітей, які залишились без піклування батьків».
       ТОВ “Транспортна компанія “АВТОГРАД” є автомобільним перевізником, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування в м. Марганець, що зокрема підтверджується довідкою наданою ТОВ “Транспортна компанія “АВТОГРАД” відповідно до якої компанія використовує при перевезенні пасажирів такі автобуси:
БАЗ 22154 ЗНГ державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
БАЗ 22154 ЗНГ державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
БАЗ 22154 ЗНГ державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ;
БАЗ 22154 ЗНГ державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ;
БАЗ НОМЕР_5 державний реєстраційний номер НОМЕР_6 .
       Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09.02.2018 року, яке набрало законної сили, яким визнано дії (бездіяльність) виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, які виразилися у наданні відповідей на скарги, заяви, запити, які стосуються систематичної відмови перевізниками, які здійснюють перевезення автобусними маршрутами у м.Марганець, у пільговому проїзді ОСОБА_1 , дітям-сиротам ОСОБА_4 та ОСОБА_4 у не вирішенні питання безоплатного проїзду протягом 2014-2016 років - дискримінаційними систематично-неправомірними.
       Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15.02.2018 року, визнано неправомірними дії ТОВ ”Транспортна компанія “Автоград” щодо відмови інваліду 2 групи ОСОБА_1 в пільговому перевезенні протягом липня-серпня 2016 року.
       Відповідно до позовних вимог та пояснень ОСОБА_1 водії на автобусах ТОВ ”Транспортна компанія “Автоград” неодноразово відмовляли йому та його підопічним у безкоштовному проїзді маршрутами “Кільцевий А” та “Кільцевий Б” в м.Марганець, що зокрема було підтверджено відеозаписом, які було переглянуто в судовому засіданні, а саме:
       07.07.2016 року водій автобусу АЕ 7986 відмовився везти ОСОБА_1 без оплати проїзду. Зі слів водія, його керівником є Поставець;
       08.07.2016 року водій автобусу АЕ 7445 сказав йому, що йому заборонено керівником везти пільгову категорію громадян, та відмовлено ОСОБА_1 в перевезенні за посвідченням;
       08.07.2016 року водій автобусу АЕ 0766 ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_1 що йому сказали не возити нікого з пільговиків;
       09.07.2016 року водій автобусу АЕ 7445 ОСОБА_6 відмовився везти ОСОБА_1 , повідомивши що працює в ТОВ “Автоград” і його керівником є ОСОБА_7 .
       Позивач вважає доказами його чисельні звернення у 2014-2016 роках до міського голови м. Марганець, до виконкому Марганецької міської ради Дніпропетровської області. 
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення позивача до органу місцевого самоврядування не є належними та допустимими доказами відмови йому та дітям-сиротам у пільговому перевезенні ТОВ «ТК «Автоград». 
       Зокрема Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2018 року в якій зазначено, що посилання ОСОБА_1 на постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року, як на докази завдання йому та його підопічним тяжкої моральної шкоди саме відповідачами у справі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаним рішенням суду було визнано неправомірною бездіяльність, зокрема, виконавчого комітету Марганецької міської ради, яка не є стороною у даній справі, а у задоволенні позовних вимог до ТОВ "ТК "Автоград" було відмовлено з підстав того, що позивачами не надано належних доказів щодо порушення їх права на безоплатний проїзд у транспорті саме ТОВ "ТК "Автоград" (т.1, а.с. 221-223).
       Щодо вимог представника відповідача ТОВ "Транспортна компанія "Автоград" застосувати строк позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що позовна давність відповідно до ст. 268 ЦК України не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Оскільки, дискримінаційні дії полягають зокрема в порушенні прав осіб на честь і гідність, яке є особистим немайновим правом.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів ті обставини, на які він посилається як на підставу свої позовних вимог, а саме: що на автобусах ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» йому протягом липня-серпня 2016 року відмовляли у безкоштовному проїзді. Проте ОСОБА_1 не довів ту обставину, що водії ТОВ «ТК «Автоград» відмовляли у безкоштовному проїзді також і його підопічним - дітям-сиротам ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .. Також, не доведено порушення ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» його права на пільговий проїзд протягом 2014, 2015, 2016, 2017 років, оскільки відеодоказами охоплюється лише період липня-серпня 2016 року.        Крім цього не доведено порушення ПП "Ремсервіс - АТП 11211" його права та прав дітей сиріт на пільговий проїзд протягом 2014-2018 років, оскільки в матеріалах справи відсутні докази що підтверджують факт порушень.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
       Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
       Згідно Закону України «Про автомобільний транспорт» послугою з перевезення пасажирів є перевезення пасажирів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
       Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний транспорт галузь транспорту, яка забезпечує задоволення потреб населення та суспільного виробництва у перевезеннях пасажирів та вантажів автомобільними транспортними засобами, а автобус транспортний засіб, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння більше ніж дев`ять з місцем водія включно.
       Згідно ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року визначені засади діяльності автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах.
       Так, автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
       Відповідно до ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.
       Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.
       Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.
       Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України "Про автомобільний транспорт", договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.
       Згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 41 Закону України "Про автомобільний транспорт", пасажир зобов`язаний: мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду відповідне посвідчення.
       Згідно пп. 10 п. 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року № 176, перевізник зобов`язаний: здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд.
       Частиною 2 статті 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.
       Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.
       За положеннями ст. ст. 16, 18 Закону до персоналу автомобільного транспорту належать працівники, які безпосередньо надають послуги з перевезення пасажирів чи вантажів, виконують роботи з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів, надають допоміжні послуги, пов`язані з перевезеннями. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів здійснює перевізник.
       Взаємовідносини між перевізником та пасажиром, у тому числі й питання обслуговування пасажирів під час перевезень у громадському транспорті регулюються Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року № 176.
       Відповідно до пп. 10 п. 145 Правил, автомобільний перевізник зобов`язаний здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд.
       Згідно пп. 1 п. 158 та пп. 2 п. 159 даних Правил, пасажир автобуса зобов`язаний за наявності права пільгового проїзду мати при собі відповідне посвідчення, на підставі якої надається пільга, та має право висувати вимоги до автомобільного перевізника щодо виконання ним умов договору перевезення.
       Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, а саме визнання дій ТОВ "Транспортна компанія "Автоград" дискримінаційними відносно ОСОБА_1 протягом липня-серпня 2016 року, що виразились в постійні відмові ОСОБА_1 перевізником ТОВ "Транспортна компанія "Автоград" в порушенні його прав на честь і гідність, образах, що зокрема було підтверджено в судовому засіданні відео доказом. В зв`язку з дискримінацією, яку зазнав позивач ОСОБА_1 протягом зазначеного періоду.
       Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
       Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року— залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: