ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 січня 2021 року           справа №200/5406/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.          
суддів:                       Блохіна А.А.
                                  Сіваченка І.В.
за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.,
за участю сторін по справі:
позивач: не прибув
відповідач: Гудзенко Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіальне управління юстиції у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року в справі №200/5406/20-а (головуючий І інстанції Грищенко Є.І., повний текст рішення складено та підписано 22 вересня 2020 року в м. Слов`янськ) за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 114 294, 24 грн..
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено, стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 114 294, 24 грн..
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року у справі №200/1047/20-а позивачку поновлено на посаді з 29.12.2019 року, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 91769,30 грн. з вирахуванням вказаної суми належних до сплати податків і зборів. У зв`язку з виявленими розбіжностями в нарахуванні відпускних у 2019 році, 29.04.2020 року, під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, позивачці доплачені недонараховані кошти у 2019 році у сумі 5392,09 грн. Позивачка була звільнена 22.05.2020р. і з нею був проведений остаточний розрахунок. Тобто, доплата була здійснена до звільнення позивачки з роботи. Крім того, при вирішенні даного спору судом першої інстанції не застосований принцип співмірності, про необхідність застосування якого зазначено у постанові від 27.04.2016 року у справі №6-113цс16 Верховного Суду.
Позивач у судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що  наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24 грудня 2019 року № 3888/1 позивачку звільнено з займаної посади головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення з 28 грудня 2019 року. Вказаним наказом призначено виплатити позивачці компенсацію за частину невикористаної щорічною основної відпустки  за період з 07 вересня 2018 року по 06 вересня 2019 року у кількості 3 робочих днів, за частину невикористаної  щорічної основної відпустки за період роботи з 07 вересня 2018 року по 28 грудня 2019 року у кількості 10 календарних днів.
14 січня 2020 року відповідачем була надана довідка №Пі-Н-17 про заробітну плату за 2019 рік, загальна сума заробітної плати 250 873,13 грн., середньоденна заробітна плата - 1310,99 грн..
Відповідно до листа відповідача від 31 березня 2020 року, з метою повного розрахунку в частині виплати компенсації за невикористану частину відпустки та перерахунку відпускних ліквідаційною комісією Головного територіального управління юстиції у Донецькі області  було направлено до Міністерства юстиції України лист щодо перерахування сум нарахованих відпускних протягом 2019 року та компенсацію за невикористану відпустку при звільненні, зокрема, позивачці: відпускні - 2364,89 грн., компенсація - 3027,20 грн., загальна сума - 5392 грн..
На підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року, наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24 грудня 2019 року №3888/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » скасовано, поновлено позивачку на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 02 січня 2020 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом та призначено виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 27530,79 грн..
Згідно із повідомленням Головного територіального управління юстиції у Донецькій області начальнику Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 19.05.2020 року № 01-21/143, в результаті проведення перевірки в частині правильності нарахування відпускних протягом 2019 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні, виявлено розбіжності в нарахуванні у зв`язку із технічною помилкою в програмному забезпеченні.
Листом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 07 травня 2020 року №ПІ-Н-249 за результатом розгляду запиту на отримання публічної інформації позивачці направлено розрахунковий лист за квітень 2020 року та повідомлено, що 16 квітня 2020 року їй було направлено лист №10.2-21/42 із вказаними сумами донарахованих відпускних, а саме 2364,89 грн. та донарахованої компенсації у розмірі 3027,20 грн. 29 квітня 2020 року належні суми були перераховані на вказаний позивачкою картковий рахунок.
Також відповідно до зазначеного листа загальна донарахована сума склала 5392,09 грн., сума донарахованих відпускних складається із: відпускні квітня 2019 року - 10,37 грн., відпускні липня 2019 року - 336,05 грн., відпускні серпня 2019 року - 1568,23 грн., відпускні жовтня 2019 року - 353, 24 грн. Разом 2364,89 грн. за відпускні та 3027,20 - за компенсацію за невикористані відпустку при звільненні. З вирахуванням податків сума становить 4286,72 грн. Платіжне доручення про перерахування на зарплатний рахунок у квітні 2020 року не створювалось. Належні суми від Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перераховуються на транзитний рахунок відкритий в                          АТ «Ощадбанк», а згідно розрахункової відомості зараховується на карткові рахунки.
Судом встановлено, що вказані суми були виплачені позивачці 29 квітня 2020 року.
Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним у цій справі є стягнення на користь позивачки коштів за час затримки розрахунку  у відповідності до вимог статей 116, 117  КЗпП України  при звільненні наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24 грудня 2019 року №3888/1. 
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки; вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум; відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно частини 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 р. у справі №200/1047/20-а (набрало законної сили 01.10.2020 року) визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24 грудня 2019 року № 3888/1 «Про звільнення ОСОБА_1 », позивачка поновлена на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 91769 (дев`яносто одна тисяча сімсот шістдесят дев`ять) грн. 30 коп. за період з  29.12.2019 року по 10.04.2020 року.
На виконання цього судового рішення наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 16.04.2020р. №43/1 скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24 грудня 2019 року №3888/1 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено позивачку на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 02 січня 2020 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом та призначено виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 27530,79 грн..
Після поновлення на посаді, позивачкою заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при її звільненні 28.12.2019р., а саме 81 день, з яких: у січні 2020 року – 21 робочий день; у лютому 2020 року – 20 робочих днів; у березні 2020 року – 21 робочий день; у квітні 2020 року (до 29.04.2020 року) – 19 робочих днів.
Колегія суддів вважає, що оскільки на дату звернення до суду наказ про звільнення був скасований і позивачка була поновлена на посаді, то у спірних правовідносинах відсутні правові підстави для застосування положень статей 116, 117 КЗпП України, якою встановлена відповідальність за невиконання обов`язку щодо проведення зі звільненим працівником повного розрахунку.
Колегія суддів також зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 р. у справі №200/1047/20-а (набрало законної сили 01.10.2020 року) на користь позивачки було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 91769 (дев`яносто одна тисяча сімсот шістдесят дев`ять) грн. 30 коп. за період з  29.12.2019 року по 10.04.2020 року.
Тобто, на користь позивачки вже стягнуто середній заробіток за період з  29.12.2019 року по 10.04.2020 року., а подвійне стягнення середнього заробітку, буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 18.01.2017р. у справі №6-2912цс16, постанова Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі №686/20491/18.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню.
Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:   

Апеляційну скаргу Головного територіальне управління юстиції у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року в справі №200/5406/20-а - задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року в справі №200/5406/20-а - скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі                             114 294, 24 грн. – відмовити.
Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 20 січня 2021 року.
Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 21 січня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 20 січня 2021 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                                Т.Г. Гаврищук 

Судді:                                                                                          А.А. Блохін

                                                                                                    І.В. Сіваченко