ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 лютого 2021 року 	 	справа № 280/6114/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі № 280/6114/19 (суддя Лазаренко М.С., повний текст рішення складено 28.09.2020р.) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1                     (далі - позивач) задоволено:
          - визнано протиправними та скасовано прийняті 27.11.2019р. Головним управлінням ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач) податкові повідомлення-рішення №0003993305, №0004013305, №0004023305;
          - визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-№00040333305 від 27.11.2019р.;
          - визнано протиправним та скасоване рішення №0004043305 від 27.11.2019р. “Про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску” у сумі 14 277,04 грн.
          Із рішенням суду не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
          В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат пов`язаних із здійсненням діяльності за період 01.01.2017р. по 31.12.2018р. відображених у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018р., встановлено розбіжності в розділі «Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції» вказав загальну суму витрат в розмірі 6154 097,95 грн., з яких не підтверджено перевіркою витрати в сумі 649 406,60 грн. Підставою донарахування податку на додану вартість в сумі 6 868,47 грн., є виявлення розбіжностей за даними «Аналітичної системи ІС «Податковий облік» по контрагентам, які задекларували свої податкові зобов`язання в жовтні 2017 року на адресу Позивача, та включені позивачем по даним контрагентам до податкового кредиту в декларації за жовтень 2017 року. А саме, згідно автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту з ПДВ позивача, виявлено розбіжностей по контрагентам: ТОВ Тедіс Україна», ТОВ Славутич-Азов». ТОВ Гайдар Плюс» на суму 6868,47 грн. за жовтень                 2017 року.
          Від позивача на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
          Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
          Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
          З матеріалів справи встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності Бердянським міськрайонним управлінням юстиції Запорізької області 24.05.1996 року, взятий на податковий облік в органах державної податкової служби та перебуває обліку в Бердянській ОДПІ ГУ ДПС у Запорізькій області. Основний вид діяльності “ 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. 47.30 Роздрібна торгівля пальним відповідно ліцензіям на право здійснення даного виду діяльності”.
          Для своєї діяльності підприємець використовує магазини розташовані в АДРЕСА_1 за адресами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 та автозаправну станцію за адресою                     АДРЕСА_3 .
          У період з 30.09.2019р. по 21.10.2019р., фахівцями ГУ ДПС у Запорізькій області, проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р., за результатами якої складено акт перевірки №77/08-01-33-05/ НОМЕР_1 від 28.10.2019р.
          Висновками акту перевірки №77/08-01-33-05/ НОМЕР_1 від 28.10.2019р. встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог:
          - пп. “в” п.176.1 ст.176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), перекручення даних наданих в декларації за 2018 рік, а саме завищення валових витрат
          - п.177.2, пп.177.4.1 пп.177.4.4 п.177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями) занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2018р. на суму 116 893,18грн.
          - пп. 164.1.3 п. 164.1 ст.164, підпункт 1.3 пункту 161 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 9 741,09грн. за 2018р.
          - п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010р. №2464-УІ із змінами та доповненнями, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2018р. на загальну суму 142 770,32 грн
          - п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) донараховано ПДВ 6868,34 грн., у тому числі за жовтень 2018 року                        6 868,47 грн.
          Відповідачем прийняті наступні рішення:
          - податкове повідомлення-рішення форми “Р” від 27 листопада 2019 року №0003993305, яким позивачу донараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 175 339,77 грн., в тому числі податок 116 893,18 грн.,                                  штраф 58 446,59 грн.;
          - податкове повідомлення-рішення форми “Р” від 27 листопада 2019 року №0004013305, яким позивачу донараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 10 302,70 грн. в тому числі податок 6 868,47 грн., штраф 3 434,23 грн.;
          - податкове повідомлення-рішення форми “Р” від 27 листопада 2019 року №0004023305, яким позивачу донараховано податкові зобов`язання з військового збору в сумі 14 611,63 грн. в тому числі податок 9 741,09 грн., штраф 4 870,54 грн.;
          - вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-№00040333305 від 27.11.2019р., яким позивачу визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску (недоїмки)                                                в сумі 142 770,39 грн.;
          - рішення №0004043305 від 27.11.2019р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 14 277,04 грн.
          Не погоджуючись з прийнятими рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.
          Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, оскільки позивачем було надано докази на спростування висновків податкового органу, а відповідач не довів правомірність прийняття оскаржених позивачем рішень.
          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
          Щодо завищення позивачем витрат використаних та реалізованих ТМЦ за 2018 рік в сумі 649 406,60 грн., які стали підставою донарахування:
          - податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 175 339,77 грн., в тому числі податок 116 893,18 грн., штраф 58 446,59 грн., згідно ППР від 27.11.2019р. №0003993305;
          - військового збору, на загальну суму 14 611,63 грн. в тому числі                                       податок 9 741,09 грн., штраф 4 870,54 грн. згідно ППР від 27.11.2019р. №0004023305;
          - єдиного соціального внеску в сумі 157 047,43 грн. в тому числі (недоїмки)                             в сумі 142 770,39 грн. штраф 14 277,04 грн. Вимога про сплату боргу (недоїмки)                          №Ф-№00040333305 від 27.11.2019р., рішення №0004043305 від 27.11.2019р., колегія судідв зазначає наступне.
          За змістом акта перевірки, підставою донарахувань вище зазначених податків виявлення розбіжностей між даними перевірки та задекларованими даними позивача щодо вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності за період 01.01.2018р. по 31.12.2018р. відображених у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2018р. (а.с. 15-16).
          Так, на ст.15 акта перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік вказав загальну суму витрат                                                          в розмірі 7 049 427,16 грн., в той час як даними перевірки підтверджуються витрати                            в сумі 6 400 020,56 грн.
          Зокрема зазначається, що ФОП ОСОБА_1 в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік в розділі “Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції” вказав загальну суму витрат в розмірі 6 154 097,95 грн., з яких не підтверджено перевіркою витрати в сумі 649 406,60 грн.
          Інших підстав та обґрунтувань зазначеного порушення акт перевірки не містить.
          Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснює господарську діяльність з неспеціалізованої торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, паливними матеріалами. Таким чином, для здійснення підприємницької діяльність позивачем придбавалися продукти харчування, алкогольні напої та тютюнові вироби, паливні матеріали різного асортименту.
          Частиною 1 статті 44 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону, а також комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
          Відповідно до ст.14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
          В свою чергу, підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
          Так, в період 2017-2018 рік (за який здійснювалась перевірка), порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 розділу IV Кодексу.
          Згідно п.177.1 ст.177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 Кодексу.
          Об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПК України).
          Пунктом 177.4.1 ст.177 ПК України визначено, що до переліку витрат фізичної особи підприємця, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
          Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
          Отже, при розрахунку чистого доходу фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування, понесені витрати на придбання товару, враховуються виключно в тому періоді, в періоду в якому відбувається отримання доходу від їх реалізації.
          Аналогічне застосування правових норм викладене в Єдиній базі податкових знань, а саме зазначається що “при розрахунку чистого доходу фізичної особи підприємця враховуються документально підтверджені витрати, тобто оплачені витрати поточного звітного періоду (місяцю), а також попередніх періодів. якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом звітного періоду (місяцю) та підтверджені документами.
          Відповідно якщо, продаж товару (оплата витрат поточного місяця) відбувається в наступному періоді, то такі витрати будуть враховані в розрахунку чистого оподатковуваного доходу в такому наступному податковому періоді.“
          Тобто, за принципом віднесення витрат за датою отримання доходу відповідного звітного періоду, вартість залишку придбаного ТМЦ на початок звітного року (придбаних у попередньому році,. але не реалізованих), збільшує суму витрат звітного періоду (по даті реалізації). Натомість, вартість залишку придбаного ТМЦ на кінець звітного року (придбаних у попередньому або даному році, але не реалізованих), зменшує суму витрат звітного періоду (переходить до періоду, в якому буде здійснена реалізація).
          Отже, при розрахунку чистого доходу фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування, понесені витрати на придбання товару, враховуються виключно в тому періоді, в якому відбувається отримання доходу від їх реалізації. При цьому порядок визначення оподатковуваного доходу та заповнення податкових декларацій при здійсненні торгівлі продуктами харчування не передбачає визначення окремого оподатковуваного доходу та нарахування податку по кожній проданій одиниці товару.
          Досліджуючи обсяг понесених витрат за 2018 рік встановлено, що в наданій позивачем декларації за 2018 рік в розділі “вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції” відображена сума витрат в розмірі 6 154 097,95 грн. (без ПДВ)
          На підтвердження даних декларації за 2018 рік позивачем надано розрахунок понесених витрат з придбання ТМЦ за 2018 рік та акти інвентаризації, первинні документи з придбання ТМЦ за 2018 рік і банківські виписки, які надавались до перевірки. Відповідачем не заперечується наявність та надання первинних документів до перевірки, які досліджено та відображено в акті перевірки.
          Задекларована позивачем сума, підтверджується даними розрахунку та первинних документів.
          Відповідно до даних виписок по банківському рахунку та первинних документів на придбання ТМЦ, обсяг придбаних ТМЦ за 2018 рік становить 9 196 726,50 грн. (без ПДВ). (підтверджується банківською випискою руху коштів по рахунку, видатковими накладними на придбання, розрахунком вартості придбаних ТМЦ за 2018 рік).
          Обсяг придбаних позивачем ТМЦ за 2018 рік не заперечується відповідачем та підтверджено первинними документами і банківськими виписками, які залучені до матеріалів справи. На підтвердження обсягів придбаних ТМЦ, позивачем надано до матеріалів справи Розрахунок витрат на придбання ТМЦ за 2018 рік, де зазначено дату, суму, контрагента постачальника та вид товару, що відповідає даним банківської виписки.
          Залишок ТМЦ станом на 01.01.2018р. (придбаних в 2017р. ) становив – 723 917,14 грн. (без ПДВ). – підтверджується актом інвентаризації станом на 31.12.2017р., який містить дані про кількісний та вартісний залишок придбаних ТМЦ.
          Залишок ТМЦ станом на 31.12.2018р. (придбаних в 2018р., але не реалізованих в даному періоду) становив – 3 269 193,80 грн. (без ПДВ). – підтверджується актом інвентаризації станом на 31.12.2018р., який містить дані про кількісний та вартісний залишок придбаних ТМЦ.
          Кредиторська заборгованість станом на 31.12.2018р. – 209 773,99 грн.
          Дебіторська заборгованість станом на 31.12.2018р. – 287 570,90 грн.
          За таких обставин, є вірним розрахунок позивача, за яким з урахуванням вхідного залишку та залишку ТМЦ на кінець 2017 року та обсягу придбаних ТМЦ в 2017 році “вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції” в 2017 році становив 6 154 104,95 грн., що відповідає даним поданої податкової декларації                           9 196 726,50 + 723 917,14 – 3 269 193,80 – 209 773,99 – 287 570,90 = 6 145 104,24 грн.
          Відповідачем не спростовується наданий розрахунок та його показники. Натомість, акт перевірки не містить належного обґрунтування твердження про завищення позивачем понесених витрат.
          Зокрема, акт перевірки не містить посилання, з яких підстав та саме по яких первинних документах податковим органом, зроблено висновки про завищення позивачем витрат на придбання ТМЦ в 2018 році.
          В свою чергу, на спростування зазначених висновків, позивачем надано первинні документи та банківські виписки на придбання в 2018 році ТМЦ. Загальна вартість придбання яких, згідно наданих документів становить 9 196 726,50 грн. без ПДВ., що є вищим ніж задекларована сума та підтверджує наявність перехідних залишків.
          Всі витрати, їх придбання та використання підтверджено документально, про надання первинних документів під час перевірки не заперечується актом перевірки та підтверджується матеріалами справи.
          Тобто, актом перевірки не заперечується, що всі придбані ТМЦ підтверджуються первинними документами, які досліджені під час перевірки. В акті перевірки не зазначено жодних претензій до їх оформлення, неповноти або нереальності операцій з придбання та документів. Обсяг придбаних ТМЦ підтверджується даними банківської виписки, яка перевірялась під час перевірки та надана позивачем для залучення до матеріалів справи.
          Враховуючи дані обставини, обсяг витрат ТМЦ, зазначений позивачем в декларації з податку на доходи фізичних осіб за 2018 роки, відповідає вище зазначеним положенням Податкового кодексу України та первинним документам які надавались до перевірки.
          З огляду на встановлення відсутності завищення позивачем суми понесених витрат з використання ТМЦ, пов`язаних з одержанням доходу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неправомірності висновків акта перевірки про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу і, як наслідок, податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 175 339,77 грн., в тому числі податок 116 893,18 грн., штраф 58446,59 грн., військового збору, на загальну суму 14 611,63 грн. в тому числі податок 9 741,09 грн.,                                   штраф 4 870,54 грн., єдиного соціального внеску в сумі 157047,43 грн. в тому числі (недоїмки) в сумі 142 770,39 грн. штраф 14 277,04 грн.
          Щодо заниження та завищення податкових зобов`язань позивача.
          Судом встановлено, що відповідачем при визначенні оподатковуваного доходу позивача за 2018 рік не враховано інші витрати, які позивач мав право включити до податкової декларації, а саме витрати зі сплати ЕСВ, витрати на оплату оренди, витрати на оплату електроенергії, витрати на оплату комунальних послуг, витрати на оплату послуг зв`язку, витрати на сплату інших податків, витрати пов`язані з наданням послуг, інші витрати.
          Так, згідно наданих позивачем банківських виписок, а саме виписки за рахунком № НОМЕР_2 UAH/980, за період з 02.01.2018р. по 29.12.2018р. інші витрати ФОП ОСОБА_1 за 2018 рік становили: витрати зі сплати комісії банку в сумі 4633,96 грн.: витрати з оплати ліцензій, збору за забруднення навколишнього середовища (викиди в повітря), послуги зв`язку, оренди землі під виробничими об`єктами, електроенергію та інші в сумі 298 475,42 грн.
          Згідно даних банківської виписки, а саме виписки за рахунком № НОМЕР_2 UAH/980, за період з 02.01.2018р. по 29.12.2018р. та Звітів 1ДФ витрати на виплату заробітної плати і утриманих з них податків ФОП ОСОБА_1 за 2018 рік становили: 914 227,31 грн.
          Натомість до декларації ФОП ОСОБА_1 включено витрати на виплату заробітної плати в сумі 895 329,21 грн., тобто заниження суми витрат по виплаченій заробітній платі в сумі 18 898,10 грн.
          Вказані витрати підтверджені первинними документами, їх оплати даними банківських виписок та пов`язані з господарської діяльністю позивача.
          Щодо нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість.
          Відповідно до обставин зазначених на ст.25-26 акта перевірки підставою донарахування податку на додану вартість в сумі 6 868,47 грн. є посилання на аналіз даних “Аналітичної системи ІС “Податковий облік”, згідно якого по ФОП ОСОБА_1 результатами автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту за жовтень 2017 року на суму ПДВ 6 868,47 грн., встановлено розбіжність по контрагентам: ТОВ Тедіс Україна”, ТОВ Славутич-Азов”. ТОВ Гайдар Плюс”.
          Так, на спростування заявленого в акті перевірки порушення позивачем надано декларацію з податку на додатну вартість за жовтень 2017 року з копіями податкових накладних контрагентів, включених до податкової декларації.
          Надана позивачем декларація та податкові накладні спростовують висновки акта перевірки, та свідчать про наступне.
          В акті перевірки зазначається, що по контрагенту ТОВ “Тедіс Україна” ФОП ОСОБА_1 включив до розділу податковий кредит податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2017 року податкові накладні на суму ПДВ 65 000,54 грн.. А за даними бази ЄРПН, ТОВ “Тедіс України” задекларував в жовтні 2017 року податкові зобов`язання з поставки товарів на адресу ФОП ОСОБА_1 в сумі 58 663,80 грн.
          Дослідивши надану позивачем податкову декларацію з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за жовтень 2017 року встановлено, що сума податкового кредиту по контрагенту ТОВ “Тедіс Україна” задекларована в сумі 68 616,54грн., в тому числі за податковими накладними періоду вересень 2017 року на суму 23 382,85 грн. за податковими накладними періоду жовтень 2017 року на суму 45 233,69 грн.
          Податкові накладні зареєстровані в єдиному державному реєстрі та копії залучені до матеріалів справи.
          Відповідачем не надано заперечень, щодо наявності та реєстрації податкових накладних наданих позивачем.
          Таким чином, відсутній факт перевищення суми ПДВ між задекларованим ТОВ “Тедіс Україна” в жовтні 2017 року та включеними до податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 в жовтні 2017 року.
          В акті перевірки зазначається, що по контрагенту ТОВ “Славутич-АЗОВ”, ФОП ОСОБА_1 включив до розділу податковий кредит податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2017 року податкові накладні на суму ПДВ 1 429,67 грн. А за даними бази ЄРПН, ТОВ “Славутич-АЗОВ” задекларував в жовтні 2017 року податкові зобов`язання з поставки товарів на адресу ФОП ОСОБА_1 в сумі 1 207,17 грн.
          Дослідивши надану позивачем податкову декларацію з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за жовтень 2017 року встановлено, що сума податкового кредиту по контрагенту ТОВ “Славутич-АЗОВ” задекларована в сумі 1 207,17 грн.
          Податкові накладні зареєстровані в єдиному державному реєстрі та копії залучені до матеріалів справи.
          Відповідачем не надано заперечень, щодо наявності та реєстрації податкових накладних наданих Позивачем.
          Таким чином, відсутній факт перевищення суми ПДВ між задекларованим ТОВ “Славутич-АЗОВ” в жовтні 2017 року та включеними до податкового кредиту                            ФОП ОСОБА_1 в жовтні 2017 року.
          В акті перевірки зазначається, що по контрагенту ТОВ “Гайдар Плюс”,                  ФОП ОСОБА_1 включив до розділу податковий кредит податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2017 року податкові накладні на суму ПДВ 2 608,17 грн. А за даними бази ЄРПН, ТОВ “Гайдар Плюс” задекларував в жовтні 2017 року податкові зобов`язання з поставки товарів на адресу ФОП ОСОБА_1 в сумі 2 298,94 грн.
          Проте, згідно даних податкової декларації з податку на додану вартість                         ФОП ОСОБА_1 за жовтень 2017 року сума податкового кредиту по контрагенту ТОВ “Гайдар Плюс” задекларована в сумі 1 507,91 грн.
          Податкові накладні зареєстровані в єдиному державному реєстрі та надані до суду із залученням копій до матеріалів справи.
          Відповідачем не надано заперечень, щодо наявності та реєстрації податкових накладних наданих позивачем.
          Таким чином, відсутній факт перевищення суми ПДВ між задекларованим ТОВ “Гайдар Плюс” в жовтні 2017 року та включеними до податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 в жовтні 2017 року.
          Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
          придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
          придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
          Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість, є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
          В даному випадку не можуть прийматись як належні докази посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів підприємства, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
          Право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів/послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, сум ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару/послуги.
          За таких обставин, наявність у ФОП ОСОБА_1 належним чином складених та зареєстрованих податкових накладних, первинних документів бухгалтерського обліку, підтвердження позивачем фактів отримання товару, його оприбуткування та використання у власній господарській діяльності є належним доказом для доведення реальності спірних господарських операцій.
          Наявні у підприємця документи свідчать, що ФОП ОСОБА_1 задекларував показники податкового кредиту за жовтень 2017 року, відповідно до здійснених операцій та отриманих податкових накладних.
          Враховуючи викладене, донарахування податкових зобов`язань з ПДВ                                      в сумі 10 302,70 грн., в тому числі податок 6 868,47 грн., штраф 3 434,23 грн., згідно ППР від 27 листопада 2019 року №0004013305, не ґрунтується на первинних документах та суперечить нормам Податкового кодексу України.
          З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій відповідача, оскільки останнім, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність їх прийняття.
          Доводи, наведені у апеляційній скарзі відповідача, не спростовують правильних  висновків суду першої інстанції, а тому оскаржене рішення суду у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
          Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі № 280/6114/19 - залишити без змін.

          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак