ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

19 березня 2021 року                                                                        м. Чернівці
справа № 721/964/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.
секретар Ковальчук Н.О.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 20 січня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Проскурняк С.П.),-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23 червня 2019 року у виконавчому комітеті Підзахаричівської сільської ради Путильського району Чернівецької області за актовим записом №3 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
У шлюбі у них народилася донька – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. 
З моменту окремого проживання відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, належним чином вихованням не займається, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, не виявляє належного інтересу до її внутрішнього світу, не проявляє батьківської турботи, фактично без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

___________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/348/21 

Зазначала, що на протязі більше як шести місяців відповідач не надає матеріальної допомоги та підтримки їхній неповнолітній дочці, всі гроші які він заробляє витрачаються ним на власні потреби. На даний час вона знаходиться в тяжкому матеріальному становищі й потребує допомоги на утримання доньки, що підтверджується довідкою №186 від 29.07.2020 року виданою виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області.
Просила стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з індексацією аліментів відповідно до закону. 
Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 20 січня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 1500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 17 листопада 2020 року і до повноліття дитини. 
       Стягнуто з  ОСОБА_2  в дохід держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.
Не погоджуючись з вказаним рішення  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.
Доводи скарги мотивує тим, що судом при визначенні розміру стягуваних аліментів проігноровано ту обставину, що 21 жовтня 2020 року судом було ухвалено рішення, відповідно до якого його зобов`язано сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі 1000 гривень на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. 
Крім того, він сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1200 гривень. Про дані відомості позивачці було відомо, однак вона умисно приховала дані обставини та зазначила в позовні заяві неправдиві відомості про відсутність осіб на його утриманні.
Зазначає, що він ніде не працює, не має будь-якого заробітку, не має житла на праві власності, тому просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1000 гривень. Стягнути з позивачки сплачений ним за апеляційну скаргу судовий збір. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. 
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції з урахуванням вимог розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) і справедливості виходив з можливості сплати аліментів у визначеному ним розмірі та достатності розміру стягуваних аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.
Судом установлено, що 23 червня 2019 року у виконавчому комітеті Підзахаричівської сільської ради Путильського району Чернівецької області за актовим записом №3 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).
У шлюбі у них народилася донька – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні (а.с.9)
Як вбачається з довідки Слобідської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області неповнолітня донька сторін проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. (а.с.12).
З довідки КНП «Путильський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» №92 від 30.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 хворіє та потребує лікування (а.с.13). 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статі 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з частиною першою статті 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
         Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.
Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020рік” установлений у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 липня 2020 року - 1859 гривень, з 1 грудня- 1921 гривню.
Таким чином розмір, аліментів на утримання однієї дитини віком до 6 років на даний час становить не менше 960 гривень 50 копійок.
Відповідач є особою молодого віку, працездатним, на утриманні якого перебуває ще одна малолітня дитина, на яку він сплачує аліменти в розмірі 1200 гривень, а також за рішенням суду зобов`язаний сплачувати ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1000 гривень.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 
На думку колегії суддів, визначений судом першої інстанції розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, узгоджується з встановленими обставинами справи, наданими доказами та вимогами СК України.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9  статті 7 СК України  принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини та часткове визнання позову, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у визначеному судом розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини тощо.
    Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що судом першої інстанції при визначенні такого розміру аліментів не враховано той факт, що він вже має на утриманні доньку від першого шлюбу, та сплачує аліменти на утримання дружини  ОСОБА_1 , до досягнення дитиною ОСОБА_3  трьох річного віку, тому він не спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1500 гривень, а в змозі лише 1000 гривень, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення розвитку дитини, а наявність таких зобов`язань самі по собі не свідчать про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. 
   Крім того, апелянтом не надано доказів свого скрутного матеріального становища, а також не наведено обставин, які б дали суду підстави вважати, що він невзомі працевлаштуватися, отримувати дохід та забезпечити свою дитину належним рівним життя, а сам по собі факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідний розмір утримання не є обставиною, яка враховується судом при визначенні розміру аліментів.
Зважаючи на те, що запропонований апелянтом розмір аліментів у сумі 1000 гривень, не відповідає життєвому рівню на даний час, що є загальновідомим фактом, та на думку суду, може позбавити дитину права та гідний рівень життя, духовного та фізичного розвитку, чим грубо порушить вимоги, щодо захисту прав дитини як національного законодавства так і міжнародних договорів, що є недопустимим, тому висновок суду першої інстанції про стягнення аліментів в розмірі 1500 гривень, є правильним, та достатнім.

Отже, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.
З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо вимоги про стягнення витрат у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції, то такі не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 20 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 березня 2021 року 

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк