УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №288/4/20 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І. 
Категорія 60 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Миніч Т. І., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №288/4/20 за позовом ОСОБА_1 до Квітневої сільської ради об`єднаної територіальної громади, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Рудника М.І. в смт Попільня,
в с т а н о в и в :

У січні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивувала тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1  помер ОСОБА_3 . 12 листопада 2009 року ОСОБА_3  склав заповіт, який був посвідчений Єрчицькою сільською радою Попільнянського району Житомирської області за реєстровим номером 22, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося заповів ОСОБА_1 . Про наявність вказаного заповіту позивач не знала, так як, весь час проживала у м. Києві. Після смерті  ОСОБА_3  із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся  ОСОБА_4 , на користь якого ОСОБА_3  було складено заповіт, який було посвідчено Єрчицькою сільською радою за реєстровим № 64. Вказаний заповіт рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 17.07.2019 було визнано нікчемним, про що позивачу стало відомо 10.12.2019 року. 12 грудня 2019 року вона звернулась до Попільнянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини. Позивач зазначала, що на час відкриття спадщини вона не проживала разом із спадкоємцем, про наявність заповіту, складеного на її користь вона дізналася лише 12.12.2019, тобто поза межами встановленого строку, і ці обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
       Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном у три місяці. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що у позивача з`явилося право на отримання спадщини у результаті визнання нікчемності останнього заповіту, підстави пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини є об`єктивними.
       Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що за заповітом, посвідченим та зареєстрованим секретарем Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області 22 листопада 2009 року в реєстрі за № 22, ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося.
Вказаний заповіт містить напис, що його скасовано новим заповітом, складеним ОСОБА_3 та посвідченим секретарем Єрчицької сільської ради 26.11.2015 за реєстром № 64. 
26 листопада 2015 року ОСОБА_3 склав заповіт посвідчений секретарем Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області та зареєстровано в реєстрі за №64, за яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
Згідно зі статтями  1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
       Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців (стаття 1270 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , 31 березня 2016 року до нотаріальної контори подала ОСОБА_2 , що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 31.03.2016 року. 
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 липня 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 до Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_4 про визнання заповіту нікчемним.
Визнано нікчемним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , посвідчений 26.11.2015 секретарем Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області - Бевзо Л.М. та підписаний ОСОБА_5 , у присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 64.
Постановою завідуючої Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчук Л.А. від 12 грудня 2018 року № 121/02-31 ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після  ОСОБА_3 , у зв`язку з порушенням встановленого ст. 1269,1270 ЦК України строку на прийняття спадщини.
Згідно зі статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. 
В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у спорах про визнання права власності на спадкове майно належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Зважаючи на наведене, належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у цьому спорі повинна бути ОСОБА_2 , яка у визначений строк законом прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 . Лише за наявності належних відповідачів у справі суд взмозі вирішити спір по суті.
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня      2017 року (далі - редакця 1) та частини перша, друга, четверта статті 13 ЦПК України в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року (далі - редакція 2).
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України в редакції 1 та пункти 2, 4 частини третьої статті 175 ЦПК України в редакції 2). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України в редакції 1 та частина друга статті 48 ЦПК України в редакції 2). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).
Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 51 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду даної справи).
За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 04 вересня 2018 року в справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження в справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Звертаючись до суду з позовом, позивач визначив процесуальний статус ОСОБА_2 , як третьої особи.
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різними. 
Під час розгляду справи ОСОБА_1 не заявляла клопотання про залучення ОСОБА_2 відповідачем у даній справі. 
У зв`язку з тим, що апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо залучення до участі в справі осіб, які не брали в ній участь в суді першої інстанцїі як відповідачі, а тому в задоволенні позову  ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини необхідно відмовити з підстав незалучення належного відповідача. З огляду на наведене, рішення суду підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2020 року змінити та викласти її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 13 січня 2021 року.

Головуючий 

Судді