Постанова                                    
Іменем України                 
 
24 лютого 2021 року                                           
м. Київ
справа № 372/592/18
провадження № 61-18077св20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Солнєчний луч»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу   ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Корець Олександр Григорович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року у складі судді Гуля В. В.,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 звернулися до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Солнєчний луч» (далі - ОСББ «Солнєчний луч»), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «База «Солнєчний луч» (далі - ТОВ «База «Солнєчний луч») про визнання незаконними дій, визнання незаконними рішень загальних зборів, скасування тарифів та платежів.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року позовну заяву  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 до ОСББ «Солнєчний луч», Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Адвокатського об`єднання «Ю.Д.К.» про визнання незаконними рішень та скасування внесків, треті особи: ТОВ «База «Солнєчний луч», ОСОБА_18 залишено без розгляду.
У серпні 2020 року ОСББ «Солнєчний луч» та у жовтні 2020 року представником  ОСОБА_1 - Корцем О. Г. подані клопотання про закриття провадження у справі та передачі справи за підсудністю                                          (т. 12, а.с. 104-116).
Зазначені клопотання обґрунтовані тим, що дані вимоги не можуть розглядатись судом загальної юрисдикції в цивільному провадженні та за предметною юрисдикцією повинні бути розглянуті господарським судом, оскільки позивач є власником квартири в багатоквартирному будинку, а спір стосується захисту його права як співвласника майна, порушеного, на думку позивача, проведенням загальних зборів ОСББ та діями посадових осіб ОСББ.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 жовтня               2020 року у складі судді Тиханського О. Б. клопотання задоволено частково.
Провадження у справі закрито. У задоволенні іншої частини клопотання про направлення справи за підсудністю  відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач є власником квартири у багатоквартирному будинку, а спір стосується захисту, зокрема його прав як співвласника майна багатоквартирного будинку, діяльністю юридичної особи, тому цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, тому повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.
Відмовляючи в задоволенні клопотання направлення справи за підсудністю, суд на підставі частини першої статті 256 ЦПК України, дійшов висновку, що право на передачу справи, провадження по якій закрито мають лише суди апеляційної та касаційної інстанції.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Не погоджуючись з ухвалою суду в частині відмови в задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу в оскаржуваній частині.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до вимог статті 353 ЦПК України (яка містить вичерпний перелік ухвал, що підлягають оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду), оскарження ухвали суду про відмову в задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю не передбачено.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2020 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Корець О. Г., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати до апеляційного суду.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
У січні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно повернув його апеляційну скаргу на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року, якою йому відмовлено в задоволенні клопотання про направлення справи за підсудністю.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи до іншого суду.
Відзив на касаційну скаргу відповідач не подав.
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Корець О. Г., підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає, у першу чергу, те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Також у низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. 
Так, у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. 
Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи, у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд до іншого суду.
Апеляційний суд повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не звернув уваги на те, що питання стосувалося закриття провадження у справі, а направлення справи за підсудністю, є наслідком вирішення питання закриття провадження у справі.
Отже, ухвала суду першої інстанції за результатами вирішення питання про передачу справи на розгляд до іншого суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати і справу передати для розгляду до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.
У частині шостій статті 411 ЦПК України визначено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Корець Олександр Григорович, задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року скасувати, справу передати для розгляду до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк