ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2021 року
м. Харків
справа № 642/5212/18
провадження №22-ц/818/1335/21
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу адвоката Тарасенко Олега Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Харкова, ухвалене 05 листопада 2020 року у складі судді Гримайло А.М.,
УСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю (ділі - ТОВ) «Порше Мобіліті» звернулося до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , яким просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 337101,73 грн., яка складається із залишку непогашеної частини кредиту в розмірі 206329,84 грн.; 3% річних за час прострочення сплати залишку кредиту в розмірі 3340,85 грн.; витрат від інфляції за час прострочення сплати залишку по кредиту в розмірі 5830,84 грн; компенсації понесених витрат в розмірі 120076,44 грн.; 3% річних за час прострочення відшкодування витрат в розмірі 972,11 грн; витрат від інфляційних за час прострочення відшкодування витрат в розмірі 551,65 грн., а також понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 3760,18 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 12000 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ТОВ «Порше Мобіліті» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір №500070466 від 12 грудня 2012 року, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 185803,64 грн., що еквівалентно на дату укладання договору сумі 22826 доларів США, строком на 60 місяців, для придбання автомобіля марки VW, модель Рassat B7, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1798 куб.см, рік випуску 2012, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов договору. Згідно п. 1.6. Умов кредитування виконання зобов`язання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу №500070466 від 27.12.2012, за яким з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором відповідачем було передано у заставу указаний автомобіль марки VW. У зв`язку з систематичним невиконанням умов договору №500070466 від 12.12.2012 позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором №50007046 від 18.12.2017 з вимогою повернути суму кредиту. Внаслідок ігнорування вимоги 05.02.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави. На підставі зазначеного виконавчого напису постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №55815927 щодо примусового звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса. 03.05.2018 були проведені електронні торги з реалізації заставного майна - автомобіля марки VW. 25.05.2018 виконавче провадження було завершене та зазначено, що коштів, які надійшли від реалізації заставного майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно. На рахунок стягувача перераховано 271221,40 грн. Стягнуто виконавчий збір в розмірі 27122,15 грн., витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, стягнуто 250 грн. Зважаючи на вказане, заборгованість за кредитним договором була погашена не в повному обсязі, залишок заборгованості становить 326406,28 грн. Вказана заборгованість складається із непогашеної частини кредиту в розмірі 206329,84 грн. та витрат позивача, понесених на відновлення порушених прав та інтересів в розмірі 326406,28 грн., що передбачено п. 8.5 Кредитного договору. Відповідно до умов договору, укладеного між позивачем та ТОВ Юридична компанія «Праймлекс» від 27.03.2018, останнє надає позивачу юридичні послуги із комплексного юридичного супроводу даної справи. За умовами цього договору за представництво інтересів в суді першої інстанції позивачем сплачено 12000 грн., а також 5056,53 грн. судового збору.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2018 року позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50007046 від 12.12.2012, а саме - залишок непогашеної частини кредиту в розмірі 206329,84 грн. та 3% річних за час прострочення сплати залишку кредиту в розмірі 3340,85 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 3145,16 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що 12.12.2012 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №500070466, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 185803,64 грн., що еквівалентно на дату укладання договору сумі 22826,00 доларів США, строком на 60 місяців, для придбання автомобіля марки VW, модель Рassat B7, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1798 куб.см, рік випуску 2012, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов договору. 27.12.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір застави транспортного засобу №50007046, згідно якого відповідач надав в заставу указаний автомобіль. 27.12.2017 в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позивачем на її адресу було направлено вимогу за вих. №50007046 про дострокове повернення невиплаченої суми кредиту та погашення заборгованості. В зв`язку з невиконанням вимоги приватним нотаріусом Київского міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. вчинено виконавчий напис від 05.02.2018, реєстровий №82, яким в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем звернуто стягнення на предмет застави. На підставі вказаного виконавчого напису 16.02.2018 було відкрито виконавче провадження №55815927. 03.05.2018 відбулися електронні торги, на яких було реалізовано вищезазначений автомобіль. 17.05.2018 на рахунки позивача надійшли кошти у сумі 271221,40 грн. від реалізації заставного майна. Залишок непогашеної частини кредиту становить 206329,84 грн. Посилаючись на ненадання представником відповідача обґрунтованих заперечень та доказів щодо розрахунку вказаної суми, суд прийняв доводи та докази представника позивача в цій частині позовних вимог та прийшов до висновку щодо задоволення їх в цій частині. Суд також вважав обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню позовну вимогу про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань і погодився з розрахунками відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання, який був наданий позивачем в сумі 3340,85 грн. В задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 5830,84 грн. суд відмовив, виходячи з того, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня; сума кожного наступного платежу нараховувалася позивачем у доларах США та визначалася у гривневому еквівалентні, тому підстав для застосування індексу інфляції до вказаної заборгованості немає. Втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Також суд вважав такими, що не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача збитки, заподіяні йому у зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, оскільки ТОВ «Порше Мобіліті» не доведено, що понесені витрати були необхідними для відновлення свого порушеного права та перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням умов кредитного договору. Відповідно, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення 3% річних за час прострочення цих витрат та витрат від інфляції за час прострочення відшкодування витрат. Суд вважав, що з наданих позивачем доказів щодо понесених витрат на правничу допомогу не витікає, що юридичні послуги надаються саме у даній справі; не надано детального опису робіт, виконаних адвокатом, в зв`язку з чим прийшов до висновку про відмову в частині стягнення витрат на правову допомогу за недоведеністю. Щодо заявленої відповідачем вимоги про застосування строків позовної давності суд зазначив, що звернувшись в суд з даним позовом 24.09.2018 позивач не пропустив встановлений законом 3-річний строк позовної давності, оскільки перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався саме з пред`явленням вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що було узгоджено будь-які інші строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів.
Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просить змінити рішення суду, зменшивши розмір стягнутої заборгованості до 126308,4 грн. і 3% річних до 2045,16 грн., а також стягнутих судових витрат - до 1921,48 грн.; стягнути з позивача витрати, понесені відповідачем на подачу апеляційної скарги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково не застосував до заявлених позивачем вимог строк позовної давності, оскільки відповідно до Графіку погашення кредиту встановлено термін здійснення відповідачем кожного чергового платежу за договором. Про факт ненадходження відповідних платежів позивач дізнався наступного дня після їх ненадходження. Сторонами було підтверджено, що датою першого порушення відповідачем обов`язків за договором було 15.03.2015. При цьому, датою звернення позивача до суду є 24.09.2018. Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в частині вимог сплати 80021,44 грн. (сума платежів, які мала здійснити відповідач згідно Графіку погашення кредиту за березень-вересень 2015 року) не підлягають задоволенню через сплив позовної давності. Відповідно, не підлягають стягненню також інфляційні втрати, нараховані на відповідну частину заборгованості за цей період, а саме 1295,69 грн.
Апелянт вважає, що застосувавши строк позовної давності суд першої інстанції мав стягнути з відповідача 126308,4 грн. (206329,84 - 80021,44 грн.) заборгованості за кредитним договором і 2045,16 грн. (3340,85-1295,69 грн.) у якості 3% річних за час прострочення сплати залишку кредиту. Оскільки задоволенню підлягають тільки 38% позовних вимог, розмір стягнутих судових витрат на користь позивача має складати не 3145,16 грн., а 1921,48 грн.
Представником ТОВ «Порше Мобіліті» подано відзив на апеляційну скаргу, яким він просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними та необгрунтованими. Зазначив, що в ході розгляду справи позивачем не була заявлена до стягнення заборгованість за період березень-вересень 2015 року, оскільки вона була погашена 17.05.2018 за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна в межах виконавчого провадження №55815927.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно вимог частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи викладене апеляційним судом оскаржуване рішення переглядається лише в частині застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і 3% річних за час прострочення сплати залишку кредиту.
Судом встановлено, що 12.12.2012 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №500070466, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Мобіліті» надало ОСОБА_1 кредит у сумі 185803,64 грн., що еквівалентно на дату укладання договору сумі 22826 доларів США, строком на 60 місяців для придбання автомобіля марки VW, модель Рassat B7, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1798 куб.см, рік випуску 2012, а ОСОБА_1 зобов`язалась прийняти, належним чином використовувати і повернути ТОВ «Порше Мобіліті» кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов договору (т. 1, а.с. 18-26).
Згідно умов вказаного договору, договір між сторонами складають: цей кредитний договір, Загальні умови кредитування, Графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту.
Пунктом 1.4.2 указаного договору визначено, що повернення кредиту здійснюється позичальником в повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту.
Згідно пунктів 2.4, 2.5 договору нарахування процентів здійснюється щомісячно, 15 числа поточного місяця. Термін сплати процентів - одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.
Таким чином, Загальними умовами кредитування і Графіком погашення кредиту (т. 1, а.с. 27-29) передбачено повернення кредиту частками, щомісячно, 15 числа.
27.12.2012 між ТОВ «Порше Мобіліті» і ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу №50007046, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою М.В., реєстровий №1585, згідно якого відповідач надав в заставу автомобіль марки VW, модель Рassat B7, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1798 куб.см, рік випуску - 2012 (т. 1, а.с. 30-35).
27.12.2017 у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору ТОВ «Порше Мобіліті» на її адресу було направлено вимогу за вих. №50007046 про дострокове повернення невиплаченої суми кредиту та погашення заборгованості, що підтверджується копією вказаної вимоги (т. 1, а.с. 36-37), опису вкладення поштового відправлення зі штампом «Укрпошти» від 27.12.2017 (т. 1, а.с. 38-39).
Згідно виконавчого напису, вчиненого 15.02.2018 Кірюховою Н.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №82, про стягнення із заставодавця - ОСОБА_1 на користь заставодержателя ТОВ «Порше Мобіліті» предмету застави - автомобіля марки «Volkswagen», модель «Passat», рік випуску 2012, колір сірий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , тип легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за договором застави №50007046, - приватним виконавцем запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави, задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за несплачені чергові платежі, штрафні санкції за період з 12.12.2012 по 18.12.2017, сума поточної заборгованості станом на 18.12.2017: несплачені чергові платежі - 258521,80 грн., штрафні санкції за вимоги щодо сплати в розмірі 9325,52 грн., сума кредиту до повернення - 208394,21 грн., штраф в розмірі 20% від суми кредиту - 37160,73 грн. Сума до стягнення - 513402,26 грн. (т. 1, а.с. 43).
На підставі вказаного виконавчого напису 16.02.2018 постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборського А.В. було відкрито виконавче провадження №55815927 (т. 1, а.с. 42).
Згідно інформації про виконавче провадження №55815927 від 31.07.2018, 03.05.2018 відбулися електронні торги, на яких було реалізовано предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Рassat, 2012 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , тип - легковий Седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на заставлене майно. На рахунок стягувача перераховано 271221,40 грн. Виконавчий збір стягнуто у розмірі 27122,15 грн., витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, стягнуто у розмірі 250 грн. Винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі ч. 1 п. 15 ст. 39 (т. 1, а.с. 44-48).
В оскаржуваній частині рішення, за наданим представником позивача розрахунком, станом на 31.07.2018 за відповідачем утворилась заборгованість із непогашеної частини кредиту в сумі 206329,84 грн., 3% річних за час прострочення сплати залишку кредиту в розмірі 3340,85 грн.
Частина 3 статті 267 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відмовляючи в задоволенні заявленої відповідачем заяви про застосування до позовних вимог строку позовної давності суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись в суд з позовом 24.09.2018 ТОВ «Порше Мобіліті» не пропустило встановлений законом 3-річний строк позовної давності, оскільки перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався з пред`явленням вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.
З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Як вже було зазначено, Загальними умовами кредитування і Графіком погашення кредиту, які є невід`ємними частинами укладеного між сторонами кредитного договору, передбачено повернення кредиту частками, щомісячно, 15 числа.
Отже, сторони погодили термін щомісячного виконання зобов`язання - 15 числа кожного місяця.
Враховуючи, що сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.
Тобто сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною 5 статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з несення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).
Стосовно визначення моменту, коли позивач мав довідатись про своє порушене право та з якого почала свій перебіг позовна давність стосовно вимог позивача, Верховний суд України у своєму правовому висновку, сформованому у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-152цс14 зазначив, що для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.
Верховний суд України зауважив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Матеріали справи доводять, що про порушене право позивач знав достеменно, оскільки 27.12.2017 звернувся до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів в зв`язку з неналежним виконанням нею умов договору та порушенням термінів сплати чергових платежів та інших платежів за договором. При цьому зазначено, що компанія неодноразово направляла їй листи щодо сплати заборгованості.
Умови укладеного кредитного договору не містять письмово погодженого збільшення строку позовної давності.
Враховуючи, що погашення частини заборгованості за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого майна відбулося в порядку виконання виконавчого напису нотаріуса, а отже в примусовому порядку, та не свідчить про вчинення особою дій, що доводять визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, вказане, на підставі положення статті 264 ЦК України, не є підставою для переривання перебігу позовної давності.
Звернувшись із вимогою про дострокове виконання основного зобов`язання банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України та змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача, а отже, у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування процентів та пені.
Апелянт зазначає, що останній платіж з погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 здійснила 15 березня 2015 року. Вказане матеріалами справи не спростовано, позивачем не заперечується.
Згідно штампу вхідної кореспонденції суду із позовом ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду лише 24.09.2018, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності, що згідно положення частини 4 статті 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, про застосування якої заявлено відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції.
Виходячи з викладеного, необгрунтованим і таким, що суперечить положенням чинного законодавства, є висновок суду про те, що перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався саме з пред`явленням вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з непогашеного кредиту і процентів за період з березня по вересень 2015 року в розмірі 80021,44 грн. не підлягають задоволенню в зв`язку зі спливом строку позовної давності.
Наданий апелянтом розрахунок позивачем не спростований, власного розрахунку заборгованості за період з березня по вересень 2015 року не надано, підстави для визнання наданого ОСОБА_1 розрахунку необґрунтованим у суду апеляційної інстанції відсутні. 
Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на той факт, що вимоги про стягнення заборгованості за період з березня по вересень 2015 року не були включені до позовних вимог як такі, що були погашені за рахунок заставленого майна, колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані, оскільки з виконавчого напису, зробленого нотаріусом вбачається, що за рахунок продажу заставленого майна пропонувалась погасити заборгованість відповідача за період з 12.12.2012 по 18.12.2017, тобто частково поза межами строку позовної давності.
Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно висновків, зроблених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18), передбачене зазначеною нормою нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
Враховуючи зменшення обсягу задоволених позовних вимог в частині суми заборгованості за кредитним договором, зменшенню підлягає і сума 3% річних від простроченої суми.
Колегія суддів погоджується з наданим апелянтом розрахунком розміру 3% річних, що підлягають стягненню, - 2045,16 грн. 
Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні в частині задоволених позовних вимог, а саме зменшенню стягнутої суми заборгованості за кредитним договором від 12.12.2012 №50007046 з 206329,84 грн. до 126308,4 грн., а також 3% річних за час прострочення сплати залишку заборгованості з 3340,85 грн. до 2045,16 грн.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до частин 1, 10,13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивачем при зверненні до суду першої інстанції був сплачений судовий збір в розмірі 5056,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 51000136 від 30.08.2018 (т. 1, а.с. 8).
ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги був сплачений судовий збір в розмірі 1829,64 грн., що підтверджується квитанціями про сплату №821191 від 01.12.2020 на суму 1264,20 грн. (т. 3, а.с. 4) і № 43383 від 11.02.2021 на суму 565,44 грн. (т. 3, а.с. 22).
З урахуванням часткового задоволення позову (38% у відсотковому виразі), понесені ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовом у цій справі підлягають компенсації ОСОБА_1 у розмірі 1921,48 грн.
Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена в повному обсязі, понесені ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з апеляційною скаргою підлягають компенсації ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі 1829,64 грн.
Виходячи з викладеного апеляційний суд вважає за необхідне застосувати взаємозалік, з урахуванням якого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає стягненню сума в розмірі 91,84 грн. у якості компенсації сплаченого судового збору при зверненні до суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Тарасенко Олега Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50007046 від 12.12.2012, а саме - залишок непогашеної частини кредиту в розмірі 126308 (сто двадцять шість тисяч триста вісім) грн. 40 коп. та 3% річних за час прострочення сплати залишку кредиту в розмірі 2045 (дві тисячі сорок п`ять) грн. 16 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 91 (дев`яносто одна) грн. 84 коп. судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 23 березня 2021 року.

Головуючий                                                           О.Ю.Тичкова

Судді                                                                          С.С.Кругова

Н.П.Пилипчук