ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/679/21 Справа № 205/1731/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                ОСОБА_1 , 
на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення частки у домоволодінні, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       У березні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею право власності на 4/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вона та її брат – ОСОБА_3 успадкували після смерті батька по 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1 . У вказаному домоволодінні брат не проживав, а позивач у свою чергу утримувала домоволодіння, проводила ремонтно-будівельні роботи, про що її брат знав та не заперечував. Позивач вважає, що після проведення будівельних робіт по поліпшенню будинку, її частка у домоволодінні збільшилась до 4/5 частин. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями є його дружина та син, які успадкували вказане майно в поліпшеному стані з дозволу спадкодавця, але не за його рахунок. Посилаючись на вказані обставини просить задовольнити свої позовні вимоги.
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2020 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням  ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину серії ВММ №294353 реєстр-2-1520, серії ВММ №294356 реєстр-2-1526, посвідчених Другою ДДНК 19.12.2009 року, належить по 1/2 частині домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 /а.с.11,12/. 
В грудні 2017 року ОСОБА_1 зверталась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у задоволенні якого рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року відмовлено /а.с.8-9/, яке у свою чергу, постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року залишено без змін /а.с.9-10/.
Зазначеними рішеннями суду встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті спадщину у вигляді 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , прийняли дружина – ОСОБА_2 , син – ОСОБА_4 , та позивач.
Постановою приватного нотаріуса ДМНО Златової Н.А. від 22 грудня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку із пропуском строку прийняття спадщини та наявністю спадкоємців першої черги.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції встановлено, що позивач ще за життя батька – ОСОБА_5 , здійснювала поліпшення та ремонтні роботи спірного домоволодіння, яке і було успадковане нею та братом по 1/2 частині за законом після смерті останнього. Тобто, поліпшення домоволодіння, на яке заявник посилається в своєму позові увійшло до спадкової маси та розподілено між спадкоємцями відповідно до норми закону.
Разом з цим матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач саме за життя брата – ОСОБА_3 , за власний кошт та за його згодою, здійснювала будь-які будівельно-ремонтні роботи. Надані позивачем рахунки-фактури, розрахункові накладні, товарні чеки /а.с.50,51,52-56/ колегія суддів не може прийняти до уваги так як з них неможливо встановити хто саме є платником та замовником вказаних товарів. Крім того, за життя брата позивач не ставила питання щодо зміни ідеальних часток існуючого будинку, що неминуче би потягнуло за собою зміну розміру часток співвласників, у зв`язку із поліпшенням спільного майна, зроблені нею своїм коштом за згодою співвласника, як то нею зазначено у позові. 
У відповідності зі ст..356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
За ст..358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.  Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.  Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Частиною 3 ст. 357 ЦК України визначено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.
Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), прийшов до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог. Враховуючи надані докази на підтвердження ремонтно-будівельних робіт на поліпшення домоволодіння колегія суддів погоджується з висновком райнного суду про відсутність підстав для збільшення частки позивача у спільній частковій власності спірного домоволодіння, оскільки за матеріалами справи неможливо встановити проведення ремонтних робіт за життя ОСОБА_3 саме позивачем. 
       Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
       Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2020 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                        
                                                                       М.О. Макаров