ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року	Львів	Справа № 380/5750/20 пров. № А/857/15399/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Улицького В.З., Шавеля Р.М.,
за участю секретаря                    Мельничук Б.Б.,
позивача                                    ОСОБА_1 ,
представника позивача           Стрепко В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року (ухвалене головуючим - суддею Хома О.П. о 13 год. 56 хв. у м. Львові, повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2020 року) у справі № 380/5750/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

                                                          ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
визнати незаконними та скасувати наказ Департаменту освіти і науки ЛОДА від 17.06.2020 № 03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади головного спеціаліста відділу професійної освіти, координації  діяльності вищих навчальних закладів і науки управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки в Департаменті освіти і науки ЛОДА;
поновити ОСОБА_1 на попередній або рівнозначній посаді;
стягнути на користь позивача розмір середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день поновлення на посаді, з  врахуванням відповідних загальнообов`язкових внесків і платежів
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що згідно із штатним розписом, затвердженим наказом Департаменту освіти і науки ЛОДА від 15.05.2020 № 03-11/77 «Про введення в дію штатного розпису», відбулась зміна структури департаменту. Окрім того, листом - повідомленням від 15.05.2020 № 03-10/1028 позивача повідомлено про зміну істотних умов державної служби, яка полягає у зміні структури Департаменту освіти і науки ЛОДА. Вказує, що  відповідно до  норм Закону України «Про державну службу», які були  чинними на час винесення спірного наказу, зміна структури департаменту не є зміною істотних умов праці. Відповідачем виплачено вихідну допомогу при звільненні у розмірі, що не відповідає вимогам Закону України «Про державну службу».  Оскільки ОСОБА_1 не подавались заяви про надання згоди на переведення на іншу запропоновану посаду або про звільнення, то, ураховуючи норми ст. 43 Закону України «Про державну службу», він вважається таким, що погодився на проходження служби на запропонованій посаді. Додатково зазначив, що відділ, в якому він працював, змінив лише найменування, при цьому кількісний склад працюючих у департаменті не змінився. Крім цього вказує, що новим штатним розписом передбачено більше фінансування фонду оплати праці такого департаменту. Таким чином, жодних скорочень працівників не відбулося. Вказав, що запропоновані йому посади не були рівнозначними посаді, з якої його звільнено.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації від 17.06.2020 № 03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу професійної освіти, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації або на рівнозначній посаді з 18.06.2020. Стягнуто із Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.06.2020 по 05.10.2020  в розмірі 34 371 грн.  Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць в розмірі 9045 грн звернуто до негайного виконання.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відмова позивача від переведення на запропоновані посади, як обґрунтування відповідачем законності наказу від 17.06.2020 № 03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до  вимог ч. 4 ст. 43 Закону № 889-VІІІ, не є підставою для припинення державної служби, а має чіткий правовий наслідок - державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби. ОСОБА_1 попереджено про зміну істотних умов державної служби згідно з п. 5 ч. 3 ст. 43 і можливе майбутнє звільнення саме за правилами п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VІІІ, що фактично  не є зміною істотних умов державної служби, а звільнено (припинено державну службу) позивача за зовсім іншими підставами, визначеними ст. 87 Закону № 889-VІІІ. Оскільки відповідачем порушено процедуру припинення державної служби ОСОБА_1 , що є достатньою підставою для скасування наказу Департаменту освіти і науки ЛОДА від 17.06.2020 № 03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 », судом не надається іншим обставинам, які мали місце в межах спірних правовідносин, в тому числі щодо наявності інших посад і переважного права позивача на залишенні на роботі. Отже, наказ Департаменту освіти і науки ЛОДА від 17.06.2020 № 03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 », підлягає визнанню протиправним і скасуванню.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніше, як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати. Відтак у повідомленні про зміну істотних умов державної служби, апелянт вказав ці об`єктивні причини, які зумовили зміні істотних умов державної служби для позивача. Крім цього вказує, що позивача 16.06.2020 подав заяву про не надання згоди на продовження проходження державної служби, а тому вони не мали законної підстави продовжувати утримувати позивача на державній службі. 
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скарга в якому покликається на те, що із повідомленні про зміну істотних умов державної служби вбачається зміна структури департаменту освіти і науки ЛОДА, яка призвела до зміни істотних умов державної служби, а саме до ліквідації його посади. Однак зазначає, що ліквідація посади не є істотною зміною державної служби, оскільки не передбачені ст. 43 Закону України «Про державну службу». У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
В судовому засіданні позивач та його представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги та надали пояснення, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідач в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 10.10.2016 проходив державну службу у Департаменті освіти і науки ЛОДА на посаді головного спеціаліста відділу професійної освіти, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної  та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і  науки.
Вказана посада була передбачена штатним розписом Департаменту освіти і науки ЛОДА, затвердженим  та введеним в дію з 01.01.2020 наказом від 29.01.2020 № 03-11/26.
Наказом Департаменту освіти і науки ЛОДА від 15.05.2020 № 03-11/77 «Про введення в дію штатного розпису» з 15.06.2020 скасовано дію штатного розпису, затвердженого та введеного в дію з 01.01.2020 наказом Департаменту від 29.01.2020 № 03-11/26, та введено в дію з 15.06.2020  штатний розпис Департаменту освіти і науки ЛОДА, затверджений головою обласної державної адміністрації 15.05.2020.
Новим штатним розписом не передбачено посаду, яку займав позивач.
Відповідач повідомленням від 15.05.2020 № 03-10/1028 попередив позивача про зміну істотних умов державної служби у зв`язку із зміною структури Департаменту освіти і науки ЛОДА, а саме ліквідації у складі департаменту управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки та відповідно посади головного спеціаліста відділу професійної освіти, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної  та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і  науки.
Повідомлення містить посилання на ст. 19 Конституції України та ст. 43 Закону України «Про державну службу».
Із попередженням від 15.05.2020 № 03-10/1028   ОСОБА_1 ознайомлено 19.05.2020. 
Вказане повідомлення містить пропозицію переведення ОСОБА_2 на одну із запропонованих посад за його згодою та з врахуванням його кваліфікації:
головного спеціаліста відділу інновацій, дистанційного навчання, координації діяльності закладів вищої освіти і науки, професійної освіти управління інновацій, дистанційного навчання, координації діяльності закладів вищої освіти і науки, професійної освіти, планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку і звітності департаменту, на умовах строкового трудового договору на час відсутності основного працівника у зв`язку з відпусткою для догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку;
спеціаліста відділу дошкільної, загальної середньої освіти та позашкільної роботи управління дошкільної, загальної середньої освіти, позашкільної роботи, кадрового, організаційного та інформаційного забезпечення департаменту;
секретаря керівника відділу кадрового, інформаційного та організаційного забезпечення департаменту;
головного спеціаліста відділу з питань ліцензування та атестації навчальних закладів при департаменті освіти і науки облдержадміністрації.
Попередження від 15.05.2020 № 03-10/1028 містить застереження про те, що у разі незгоди на продовження проходження служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби, ОСОБА_2 необхідно подати керівнику державної служби заяву  про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» або заяву про переведення на іншу запропоновано посаду  не пізніше, як за 30 календарних днів з дня ознайомлення  з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.
За відсутності будь-якої заяви зі сторони позивача на ім`я директора Департаменту освіти і науки ЛОДА після збігу строку 30 календарних днів з дня ознайомлення з цим повідомленням про зміну істотних умов служби, вважається, що він погодився на продовження проходження державної служби з урахуванням обставин , які існуватимуть в Департаменті.
Позивачем 16.06.2020 на ім`я директора Департаменту освіти і науки ЛОДА подано заяву про те, що він не надає згоди на продовження проходження державної служби  за умов, викладених у повідомленні від 15.05.2020 №03-10/1028.
При цьому, вказана заява не містить прохання ані про звільнення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу», ані про переведення на іншу запропоновану посаду.
Жодних інших заяв в межах 30 денного строку з дня повідомлення ОСОБА_1 про зміну з істотних умов служби, позивачем не подавалось.
Наказом від 17.06.2020 № 03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу професійної освіти, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної  та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і  науки  Департаменту, через незгоду на проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов, з 18.06.2020.
Пункт 3 вказаного наказу містить вказівку відділу планово-фінансової діяльності , бухгалтерського обліку і звітності Департаменту виплатити ОСОБА_1  вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та всі належні нараховані йому суми до 18.06.2020.
Як вбачається з наказу, такий видано відповідно до ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», п. 6 ст. 83, ст.87, ст. 89 Закону України «Про державну службу».
На підставі вказаного наказу ОСОБА_1 внесено запис до трудової книжки, згідно до якого позивача звільнено з займаної посади відповідно до п. 6 ст. 83 Закону України «Про державну службу».
Позивач вважаючи оскаржуваний наказ незаконним, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIIІ (далі - Закон №889-VIII), яким визначено новий перелік підстав припинення державної служби.
Вказаний Закон України визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Отже, положення законодавства про працю застосовуються до правовідносин щодо проходження державної служби тільки у частині відносин, не врегульованих Законом № 889-VIII.
Вичерпний перелік підстав для припинення державної служби визначено ст. 83 вказаного Закону України.
Так, відповідно до ст. 83 Закону  № 889-VIII  державна служба припиняється:
1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);
2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);
3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);
4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 --1цього Закону);
5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);
6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);
7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;
8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади»;
9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).
Разом з цим, ст. 43 Закону № 889-VIII встановлено вичерпний перелік випадків, наявність яких свідчить про зміну істотних умов державної служби.
Так ст. 43 Закону № 889-VIII визначено, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна:
1) належності посади державної служби до певної категорії посад;
2) основних посадових обов`язків;
3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;
4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;
5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).
Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.
У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.
Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.
Як зазначив суд першої інстанції з чим погоджується колегія суддів, що аналіз абзацу 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 889-VIII у системному зв`язку із п. 6 ч. 1 с. 83 Закону №
889-VІІІ свідчить, що у випадку коли державний службовець не згідний на зміну істотних умов державної служби (у разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби) і він подав заяву про відповідне звільнення, таке звільнення відбувається на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону №
889-VІІІ. 
Тобто, для застосування п. 6 ст. 83 Закону № 889-VІІІ як підстави для припинення державної служби, має бути сукупність двох обставин:
незгода державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби;
подання державним службовцем заяви на звільнення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VІІІ.
Разом з цим, аналіз абзацу 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 889-VІІІ дає підстави стверджувати, що подання заяви про звільнення або про переведення на іншу запропоновану йому посаду є правом, а не обов`язком державного службовця.
Як слідує із повідомлення від 15.05.2020 №0 3-10/1028, позивача повідомлено про зміну істотних умов державної служби у зв`язку із зміною структури Департаменту освіти і науки ЛОДА.
Однак на переконання колегії суддів, зміна структури Департаменту освіти і науки ЛОДА не віднесена до обставин, з якими законодавець пов`язує зміну істотних умов праці.
Більше того, як вбачається із спірного наказу, як на підставу припинення державної служби відповідачем також вказано ст. 87 Закону № 889-VІІІ, якою регулюються правовідносини щодо припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.
Згідно ст. 87 Закону № 889-VІІІ підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу;
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.
За державним службовцем, який втратив працездатність під час виконання посадових обов`язків, посада зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.
Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.
Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.
Як згадувалось вище, зміна структури Департаменту освіти і науки ЛОДА не віднесена до обставин, з якими законодавець пов`язує  зміну істотних умов праці.
Натомість, наслідком зміни структури Департаменту освіти і науки ЛОДА є скорочення штату або чисельності працівників та означає, що посада, яку раніше обіймав працівник, виводиться із штатного розпису, що є однією із підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, передбаченою ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини свідчать про обґрунтованість доводів позивача про підміну відповідачем підстав звільнення позивача.
Щодо невідповідності записів у трудовій книжці позивача спірному наказу, то такі доводи позивача є підставними, оскільки із запису у трудовій книжці ОСОБА_1 та наданих пояснень, позивача фактично звільнено п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VІІІ, однак оскаржуваний наказ містить посилання на дві норми Закону № 889-VІІІ, якими регулюються різні підстави припинення державної служби, а саме п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VІІІ та ст. 87 Закону №889-VІІІ, що є порушенням вимог пункту 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.
Так відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 визначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Крім цього, як слушно зауважив суд першої інстанції, що пункт 3 наказу від 17.06.2020 № 03-12/15 містить вказівку відділу планово-фінансової діяльності , бухгалтерського обліку і звітності Департаменту виплатити ОСОБА_1  вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та всі належні нараховані йому суми до 18.06.2020.
Згідно ч. 3 ст. 83 Закону № 889-VІІІ у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 6 частини 1 цієї статті, як про це зазначено у трудовій книжці позивача, державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.
У разі звільнення з державної служби на підставі норм ст. 87 Закону № 889-VІІІ державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
Таким чином, спірним наказом ОСОБА_1 передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі, який встановлених для державних службовців, що підлягають звільненню на підставі ст. 87 Закону № 889-VІІІ, що в свою чергу підтверджує невідповідність вказаної у трудовій книжці підставі звільнення ОСОБА_1 фактичній підставі звільнення.
Як слідує з матеріалів справи, що ОСОБА_1 16.06.2020 подавалася на ім`я директора Департаменту освіти і науки ЛОДА заява про незгоду на продовження проходження державної служби  за умов, викладених у повідомленні від 15.05.2020 №03-10/1028.
Заява ж про переведення на іншу запропоновану йому посаду або про звільнення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VІІІ  позивачем не подавалася, що свідчить про відсутність правових підстав для звільнення позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VІІІ.
В свою чергу є вірним висновок суду першої інстанції, що відмова позивача від переведення на запропоновані посади, як обґрунтування відповідачем законності наказу від 17.06.2020 № 03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до вимог ч. 4 ст. 43 Закону № 889-VІІІ, не є підставою для припинення державної служби, а має чіткий правовий наслідок - державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.
Встановлені обставини справи свідчать, що ОСОБА_1 попереджено про зміну істотних умов державної служби згідно з п. 5 ч. 3 ст. 43 і можливе майбутнє звільнення саме за правилами п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VІІІ, що фактично  не є зміною істотних умов державної служби, а звільнено (припинено державну службу) позивача з підстав, визначеними ст. 87 Закону № 889-VІІІ.
Враховуючи наведене вище колегія суддів вважає, що мало місце порушення процедури припинення державної служби ОСОБА_1 , що є достатньою підставою для скасування наказу Департаменту освіти і науки ЛОДА від 17.06.2020 №03-12/15 «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Враховуючи встановлений судом факт незаконного звільнення позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділу професійної освіти, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки управління дошкільної, загальної середньої, професійної освіти, соціального захисту, позашкільної та виховної роботи, координації діяльності вищих навчальних закладів і науки Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації або на рівнозначній посаді з 18.06.2020.
Крім цього суд першої інстанції правильно розрахував середній заробіток за час вимушеного прогулу у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати та стягнув такий на користь позивача з відповідача.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 380/5750/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 03 лютого 2021 року