ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 січня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 385/394/20
провадження № 22-ц/4809/289/21 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Чельник О. І., Черненка В. В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2020 року в складі головуючого судді Панасюка І. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
15.04.2020 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 24.11.2010 у розмірі 38515,85 грн станом на 16.03.2020.
Позовні вимоги мотивовано тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 з письмовою заявою № б/н від 24.11.2010 звернулась до АТ КБ «Приватбанк».
У цій заяві вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах встановленого кредитного ліміту.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 16.03.2020 має заборгованість – 38515,85 грн, що складається з: 25245,33 грн - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредиту; 25245,33 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками; - 0,00 грн заборгованості за простроченими відсотками; 2682,00 грн - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 8278,24 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1810,28 грн - штраф (процентна складова).
Заочним рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позову, з підстав необґрунтованості та недоведеності.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щоанкета-заява від 24.11.2010 не містить відомостей про строки кредитування, позивачем не надано доказів, що банком направлялася вимога про повернення коштів, умови договору не містять терміну «прострочене тіло кредиту». Відсутність заборгованості за тілом кредиту свідчить про погашення даної складової заборгованості за кредитним договором та виключає можливість її повторного стягнення з відповідача. Позивачем належним чином не обґрунтована заборгованість за простроченим тілом кредиту, при тому, що заборгованість за тілом кредиту дорівнює 0,00 гривень.
Суд також зазначав, що природа та підстави нарахування «заборгованості за простроченим тілом кредиту» не передбачені самими Умовами та Правилами надання банківських послуг, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», що, з урахуванням принципу юридичної визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
АТ КБ “ПриватБанк” подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Зазначило, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Звертає увагу, що особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів банку. Виписка про рух коштів була надана до суду разом із позовною заявою, проте в порушення ст.ст. 76, 77, 80, 81, 209, 213, 229 ЦПК не досліджена і не оцінена судом першої інстанції.
Вказує, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався кредитним лімітом банку, що підтверджується випискою про рух коштів, а також прослідковується у розрахунку заборгованості.
Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу не подано. 

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).
У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Згідно наданої позивачем копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 24.11.2010 ОСОБА_1 погодилася отримувати послуги АТ КБ «Приватбанк» ощадної книжки (депозиту), зі змісту заяви не вбачається про згоду (прохання) на одержання кредитної карти, встановлення кредитного ліміту, обраний тариф, відсоткову ставку, розмір неустойки, пені та штрафів (а.с. 18). 
В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг.
До позовної заяви долучено витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» там з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та , які не містять підпису відповідача (а.с. 19-45).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за ОСОБА_1 станом на 16.03.2020 рахується заборгованість в сумі 38515,85 грн (а.с.15-11), що складається із: 25245,33 грн - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредиту; 25245,33 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованості за простроченими відсотками; 2682,00 грн - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;8278,24 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1810,28 грн - штраф (процентна складова).
З посиланням на виписку з особового рахунку за договором з ОСОБА_1 (а.с. 12-15), довідку про зміни кредитування та довідку про видані картки, що не засвідчені належним чином (а.с. 16-17) банк стверджує, що відповідач користувалася чотирьма кредитними картками, по яких змінювався кредитний ліміт: № НОМЕР_1 , видана 16.04.2013 строк дії 07/16, № НОМЕР_2 , видана 16.04.2013, строк дії 04/17, № НОМЕР_3 , видана 16.12.2015 строк дії 12/19, № НОМЕР_3 , видана 23.08.2015, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 12/19 року.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі 
на умовах та в порядку, встановлених договором (ст. 1058 ЦК).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В долученій до позову анкеті-заяві ОСОБА_1 від 24.11.2010 не йдеться про бажання отримати кредитні кошти, не зазначена процентна ставка по кредиту, умови застосування нейстойки.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, з розрахунку 84 % річних, а також пеню і штраф. 
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.11.2010, позивач послався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку і Тариів облуговування кредитних карт "Універсальна", які розміщені на сайті: http://privatbank.ua/, як невід`ємні частини спірного договору, однак цими витягами, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яких із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. 
При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Умови та правила розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в них розмірах і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період – з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, погодження ОСОБА_1 у анкеті-заяві лише на отримання депозиту, відсутність доказів про підписання 24.11.2010 іншої анкети-заяви із погодженими умовами одержання кредитних коштів, відсоткову ставку за користування кредитом, надані банком витяги з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карток не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві зазначає про відсутність у відповідача заборгованості за тілом кредиту, вказує, що заборгованість станом на 16.03.2020 за поточним тілом кредиту становить 0,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками – 0,00 грн (а.с.11 зв. ст.).
В обґрунтування доводів позову та апеляційної скарги щодо наявності у ОСОБА_1 боргу АТ КБ «Приватбанк» послався на розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку (а.с. 12-15).
При дослідженні вказаних доказів встановлено, що вони мають суттєві розбіжності щодо отриманих ОСОБА_1 коштів і сум, які надійшли на рахунок з різних джерел, в тому числі перераховані з інших карток.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 16.03.2020 за ОСОБА_1 рахується заборгованість по кредиту (тіло) в сумі 25245,33 грн, з них 25245,33 грн - прострочений кредит, при цьому до вказаної суми фактично включені нараховані банком відсотки і комісія.
Також встановлено, що картковий рахунок відкрито для обслуговування послуг ощинкої книжки - депозиту (згідно умов анкети-заяви від 24.11.2010).
Згідно наданої позивачем довідки ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким видані кредитні картки: № НОМЕР_1 від 16.04.2013, строк дії 07/16, № НОМЕР_2 , видану 16.04.2013 строком до 04/17, №5168********6712 від 16.12.2015 та 23.06.2016 (строк дії 12/19), на які встановлювався кредитний ліміт (а.с.16, 17), проте у матеріалах справи відсутні письмові докази на підтвердження укладення такого кредитного договору та погодження сторонами умов щодо строків кредитування, відсоткової ставки, розмірів неустойки та збільшення, передбчаних ст. 625 ЦК України відсотків за прострочення виконання грошових зобов`язань. 
Таким чином, позивач не надав належних і допустимих доказів шодо підстав для здійснення ним автоматичного списання коштів в рахунок процентів за користування кредитом, переведення їх у прострочену кредитну заборгованість, нарахування пені, штрафів, а також відсотків за прострочення виконання грошових зобов`язань - 84 % від простроченого боргу.
Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що вказівка позивача про відсутність заборгованості за тілом кредиту свідчить про погашення даної складової заборгованості за кредитом та виключає можливість її повторного стягнення з відповідача. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції з дотриманням норм процесуального права повно і всебічно дослідив обставини, на які посилався позивач в обґрунтування своїх доводів, надані докази, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і застосував норми закону, що їх регулює, правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю цих вимог. 
Враховуючи, що анкета-заява ОСОБА_1 від 24.11.2010, на яку посилається позивач, стосується лише послуг ощадної книжни (депозиту) і не містить відомостей про погодження відповідачем бажаного кредитного ліміту, строки кредитування, за відсутності доказів про направлення банком вимоги про повернення кредитних коштів, немає підстав для висновку щодо правомірності вимог про стягнення за вказаним позивачем договором про отримання банківських послуг зазначених у розрахунку сум простроченеого тіла кредиту, відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 (норма Закону в позові відсутня), пені та штрафів.
На момент ухвалення судом першої інстанції рішення позивачем не надано доказів щодо підстав для нарахування простроченої заборгованості за вказаним у позовній заяві кредитним договором і застосування санкцій за прострочення зобов`язань до відповідача.
Наведені в апеляційній скарзі доводи, які зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, колегією суддів відхиляються, оскільки вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України, пені та штрафів у зазначеному позивачем розмірі не ґрунтуються на доказах і є безпідставними з урахуванням вищезазначених норм матеріального права, що були правильно застосовані судом першої інстанції.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині – без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.
Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді                                                                
С. М. Єгорова

О. І. Чельник

В. В. Черненко