Справа № 299/3180/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       28 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю. 
з участю секретаря: Купар Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2020 року у складі судді Надопта А.А., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-
в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить усунути перешкоди у користуванні майном з боку заінтересованої особи ОСОБА_3 , заявнику ОСОБА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме житловим будинком, дворогосподарством, земельною ділянкою з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , речами побутового призначення, що знаходяться в середині приміщення вказаного будинковолодіння; зобов`язати надати ключі від замків всіх житлових приміщень будинку в АДРЕСА_1 з боку заінтересованої особи ОСОБА_3 , не змінювати їх, та заборонити їй наближатися на відстань меншу ніж 50 метрів до заявника ОСОБА_1 .
На обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначає, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , від якого народилося двоє дітей. Даний шлюб було розірвано рішенням Виноградівського районного суду по справі за №299/3093/17 від 01.03.2018 року. Після розірвання шлюбу, сторони разом не проживають вже більше двох років. За час шлюбу, сторони проживали у житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1 та  набули у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування даного житлового будинку. Також, заявник зазначає, що починаючи з кінця 2018 року звертався до правоохоронних органів, оскільки зі сторони колишньої дружини  ОСОБА_3 та її співмешканця на його адресу лунають різного роду погрози, які заявник сприйняв як реальні. Крім того, заінтересована особа ОСОБА_3 , чинить йому перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком та прилеглою земельною ділянкою, що розташований в АДРЕСА_1 , яку заявник вважає спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку із чим, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідною заявою про видачу обмежувального припису. 
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Ластівка В.І. просить скасувати зазначене рішення та прийняти постанову про задоволення заяви у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. Зокрема, описова та мотивувальна частина прийнятого рішення містить у своєму змісті посилання на встановлення судом існування факту розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що 01.03.2018 року (справа 299/3093/17) Виноградівським районним судом Закарпатської області прийнято відповідне рішення. Після розірвання шлюбу, сторони разом не проживають вже більше двох років. Дані обставини заявником не оспорюються, однак суд встановивши факт не проживання сторін разом детально не вивчив питання щодо причин такого окремого проживання за встановленої наявності спільного нажитого колишнім подружжям житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Як зазначено у поданій заяві про видачу обмежувального припису, у Виноградівському районному суді Закарпатської області знаходиться цивільна справа №299/3158/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частку у спільному майні подружжя та визнання права власності на речі придбані за особисті кошти позивача та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя. Апелянт звертає увагу на те, що позовні вимоги, які розглядає суд у справі №299/3158/19 не стосуються спору щодо користування житловим будинком, в якому сторони проживали до розірвання шлюбу
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності обґрунтованих та доведених підстав для застосування відносно ОСОБА_3 обмежувального припису.
З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки такі відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на законі.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно п. п. 3, 6, 7, 8, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» N 2229-VIII (далі – Закон N 2229-VIII) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.
Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Частиною 3 ст. 26 Закону N 2229-VIII передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Частиною 2 ст. 3 Закону N 2229-VIII визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Згідно п.2 ч.2 ст.3 вказаного Закону України дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя.
Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону N 2229-VIII визначено заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей. 
Рішенням Виноградівського районного суду від 01.03.2018 року по справі за №299/3093/17 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо.
На даний час між колишнім подружжям існує спір щодо житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , в якому сторони проживали до розірвання шлюбу і щодо якого в провадженні Виноградівського районного суду на даний час, знаходиться цивільна справа за №299/3158/19.
Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В обґрунтування поданої заяви заявник ОСОБА_1 вказує на те, що потерпає від насильства зі сторони ОСОБА_3 , яке виражається у погрозах і вчиненні йому перешкод у користуванні житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 , який заявник вважає спільною сумісною власністю подружжя і щодо якого в провадженні Виноградівського районного суду на даний час знаходиться цивільна справа за №299/3158/19.
Однак, жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про наявність домашнього насильства з боку ОСОБА_3 і що вона є кривдником, заявником не надано суду.
Вчинення перешкод користуванні житловим будинком, відносно якого розглядається спір у судовому порядку, не може розцінюватись як вчинення насильства у сім`ї. Фактично, поданою заявою про видачу обмежувального припису і покладення на зацікавлену ОСОБА_3 обов`язків, які вказані у поданій заяві, заявник намагається вирішити питання щодо користування спірним майном. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що заявником не доведено факт домашнього насильства з боку ОСОБА_3 по відношенні до заявника ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для видачі обмежувального припису.
Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. 
Доводи апеляційної скарги, апеляційний суд до уваги не приймає, так як на їх підтвердження заявником не надано жодних доказів, такі не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і вимогах закону та не спростовують висновки суду першої інстанції.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2021 року. 
Головуючий: 
Судді: